Ширяївський районний суд Одеської області

04.05.2026  	Справа №: 518/1702/25 Провадження № 2/518/201/2026	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області
у складі: судді Гуржій А.В.,
за участю секретаря судового засідання Майнич В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ширяєве Березівського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія» «Кредо» про відшкодування матеріальних збитків, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року  Служба відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області (далі – позивач, Служба) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія» «Кредо» (відповідач – 2, ТДВ СК «Кредо») про відшкодування матеріальних збитків.
Позовні вимоги мотивує тим, що 08.11.2024 року на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ Одеса, км 369+000 сталася ДТП за участю транспортного засобу МАК ТGХ 18.440, д/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено бар`єрне огородження довжиною 65 метрів на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 3691000.
За фактом вказаної ДТП, постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 11.12.2024 року було визнано винним водія ОСОБА_1 у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Зауважує, що автомобільна дорога загального користування державного значення М-05 Київ - Одеса, на якій сталася ДТП, включена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2023 року № 1318 належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України. Ділянка дороги км 369+000, де сталася ДТП, знаходиться на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області далі - Служби), що підтверджується відповідною довідкою. Вважає, що своїми діями, водій ОСОБА_1 заподіяв матеріальну шкоду (збитки) державі в особі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області.
На момент скоєння ДТП, транспортний засіб МАN ТGХ 18.440, д/з НОМЕР_1 мав страховий поліс № 219424874 внутрішнього обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно договору з ТДВ СК «Кредо».
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 10.02.2025 № Н-53 (далі - Положення), майно Служби є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.
На балансі Служби обліковуються об`єкти будівництва (в тому числі автомобільні дороги, що є складовою єдиної транспортної системи України), а також інше майно, яке передано Службі в оперативне управління та належить до сфери управління Уповноваженого органу Управління - Агентства відновлення та розвитку інфраструктури України.
Враховуючи викладене вище, просять стягнути з відповідача суму франшизи по договору страхування та стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 99114, 60 грн. та стягнути з відповідачів суму судових витрат. 
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні.
Відповідно до ухвали Ширяївського районного суду від 06 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися. 
Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за наявними матеріалами.
Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.
Відповідач 2 в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 04.05.2026 року.
Фактичні обставини справи.
Так, 08 листопада 2024 року о 17 годині 30 хвилин на дорозі М-05 369 км. водій ОСОБА_1 , керуючи MAN TGS18.440 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом KEMPF KOLEBA д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем КРАЗ 260Б д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом ЧМЗАП (Тралл) д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , який стояв на узбіччі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вказані обставини встановлені постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 11.12.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 , визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні праворушення.
Відповідно до даних сервісу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» МТСБУ вантажний автомобіль марки МАN ТGS 18.440, д/з НОМЕР_1 має страховий поліс № 219424874 внутрішнього обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно договору з ТДВ СК «Кредо» .
Службою було направлено на адресу ТДВ СК «Кредо» претензію від 26.12.2024 №1106/06-01/24 про відшкодування збитків у сумі 76993 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 00 коп.
У відповідь на зазначену претензію відповідач 2 листом від 07 березня 2025 року № Є.37.7.0.0/241 повідомив Службу про перелік документів, які необхідно надати страховику для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування.
На виконання вказаних вимог Служба супровідним листом від 26 березня 2025 року № 361/06-01/25-500/05-04/25 направила на адресу ТДВ СК «Кредо» завірені копії відповідних документів на 48 аркушах, що підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, листом від 16 квітня 2025 року № Є.37.7.0.0/402 ТДВ СК «Кредо» повідомив про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Підставою для відмови зазначено відсутність вини водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.2, 5.3 Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 10.02.2025 № Н-53 (далі - Положення), майно Служби є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кошторису збитків на експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення М-05 Київ–Одеса, км 369+000 від 15 листопада 2024 року (ДБЗ-26-1 РВР, розділ 5) визначено найменування робіт і витрат, зокрема вартість матеріалів, виробів та комплектів, що підтверджується належним чином завіреною копією зазначеного кошторису, долученою до матеріалів справи. Станом на час розгляду справи зазначене майно відновлено за рахунок коштів експлуатаційного утримання в межах виконання експлуатаційного договору № 1У/24 від 07 березня 2024 року підрядною організацією ТОВ «Автомагістраль-Південь».
Відповідно до Акта № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року, підрядною організацією виконано роботи за вказаним договором на загальну суму 3 103 003,49 грн. При цьому, згідно з витягом із частини 5 зазначеного акта («Організація дорожнього руху»), до переліку виконаних робіт включено, зокрема, ліквідацію локальних пошкоджень елементів дорожніх огорож та встановлення нових дорожніх огорож, а саме ремонт металевого бар`єрного огородження із застосуванням зварювального агрегату на суму 99114,60 грн. Зазначена сума була сплачена Службою на користь ТОВ «Автомагістраль-Південь», що підтверджується платіжною інструкцією від 26 грудня 2024 року № 228, копія якої міститься в матеріалах справи.
Таким чином, судом встановлено, що розмір матеріальних збитків, не відшкодованих ТДВ СК «Кредо» становить 99 114 грн. 60 коп.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до положень частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з положеннями частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ч. 1 статтею 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до положень статті 4 Закону України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб унаслідок настання страхового випадку.
Відповідно до статті 5 Закону України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виникає обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Статтею 6 Закону України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поділяються на внутрішні договори страхування та міжнародні договори страхування («Зелена картка»), що укладаються у порядку, визначеному цим Законом.
Згідно зі статтею 11 Закону України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається у формі, визначеній законом, з дотриманням вимог до письмової або електронної форми правочину та оформлюється відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дія договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється протягом строку його чинності та може бути припинена лише у випадках і порядку, прямо передбачених цим Законом.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Системний аналіз наведених положень законодавства свідчить, що обов`язок страховика щодо здійснення страхового відшкодування виникає виключно за умови доведення сукупності юридичних фактів, а саме: настання страхового випадку, підтвердження обсягу шкоди, наявності чинного договору страхування та дотримання встановленої процедури врегулювання. Сам по собі факт дорожньо-транспортної пригоди не породжує безумовного обов`язку страховика здійснити виплату без належного документального підтвердження всіх елементів страхового зобов`язання.
Разом із тим, для виникнення цивільно-правової відповідальності у розумінні статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України необхідною є сукупність елементів: шкода, протиправність поведінки, причинний зв`язок між діями особи та шкодою, а також вина (або інша підстава відповідальності, визначена законом).
Суд зазначає, що причинний зв`язок у деліктних правовідносинах має бути прямим, безперервним та доведеним таким чином, щоб саме дії відповідача об`єктивно спричинили настання заявленої шкоди у заявленому розмірі.
У даній справі позивачем не доведено належним чином, що саме обсяг заявлених пошкоджень дорожнього огородження та їх вартість перебувають у прямому причинному зв`язку виключно з діями водія, оскільки матеріали справи містять лише загальні кошторисні розрахунки та акти виконаних робіт без належної деталізації механізму утворення шкоди та її індивідуалізації щодо конкретної ДТП.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 08.11.2024 року за участю транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 11.12.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, не підлягають повторному доказуванню.
Таким чином, факт вини водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим та не потребує додаткового доказування.
Разом із тим, встановлення вини водія саме по собі не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог до інших відповідачів без доведення всіх елементів цивільно-правової та страхової відповідальності.
Водночас, у ході судового розгляду позивач не довів належними та допустимими доказами безспірного обсягу шкоди, яка підлягає відшкодуванню саме у заявленому розмірі, а також не довів належного правового механізму покладення відповідальності одночасно на обох відповідачів у повному обсязі.
Суд враховує, що позивач не подав клопотання про витребування доказів, зокрема щодо отримання у страховика матеріалів страхової справи, розрахунків страхового відшкодування та внутрішніх висновків щодо оцінки збитків, що унеможливило повне та об`єктивне з`ясування обставин щодо обсягу страхового покриття та підстав відмови у виплаті.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Невикористання процесуального механізму витребування доказів, коли такі докази перебувають у володінні іншої сторони, відповідно до статті 84 ЦПК України, покладає ризик недоведеності відповідних обставин на позивача.
Разом із тим, встановлення вини водія у розумінні цивільного судочинства не може ґрунтуватися виключно на припущеннях або формальному посиланні на адміністративний матеріал без належної перевірки всіх елементів правопорушення у межах предмета доказування цивільної справи.
Суд звертає увагу, що постанова у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП підтверджує факт порушення правил дорожнього руху, однак сама по собі не встановлює повного обсягу цивільно-правових наслідків, зокрема не визначає розмір шкоди, механізм її виникнення та причинний зв`язок із конкретними витратами позивача.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування всіх обставин, на які посилається сторона, покладається на цю сторону. Таким чином, позивач зобов`язаний був довести не лише факт ДТП, але й конкретний механізм виникнення шкоди, її обсяг, причинний зв`язок із діями відповідача 1 та належність саме заявлених витрат до наслідків цієї події.
Однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б у сукупності підтверджували, що саме дії ОСОБА_1 безпосередньо та у встановленому обсязі спричинили пошкодження дорожнього огородження на суму, заявлену позивачем.
Суд також враховує, що позивач не скористався процесуальним правом, передбаченим статтею 84 ЦПК України, щодо подання клопотання про витребування доказів, зокрема: матеріалів страхової справи та первинних документів щодо ДТП; технічних схем, протоколів огляду місця події; документів, що деталізують механізм утворення пошкоджень дорожнього огородження; первинних актів фіксації пошкоджень безпосередньо після ДТП.
Невжиття таких процесуальних заходів позбавило суд можливості перевірити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача 1 та конкретним обсягом заявленої шкоди, а також унеможливило встановлення індивідуалізованого характеру пошкоджень саме від цієї ДТП, а не від інших факторів експлуатації дорожньої інфраструктури.
Суд зазначає, що відповідно до статей 76–80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а має базуватися на сукупності належних, допустимих та достовірних доказів, які взаємно узгоджуються між собою.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем не доведено у належний спосіб ані повного складу цивільного правопорушення з боку відповідача 1, ані причинно-наслідкового зв`язку між його діями та заявленими збитками, що виключає можливість покладення на нього цивільно-правової відповідальності у заявленому обсязі.
Таким чином, позовні вимоги Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.
За ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13 81, 82, 89, 141, 259, 262, 263-265 ЦПК України, ст. 1191 ЦК України, ст.ст. 29, 37, 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя А.В. Гуржій