ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1335/26 Справа № 215/8763/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Данилевський М. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи не повідомив, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25.10.2025 приблизно о 13 годині 23 хвилини за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Ботанічна, буд. 8, керував транспортним засобом ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi та нагрудні відеореєстратори Motorola VB400 № 475195, VB400 № 475612; від керування транспортним засобом відсторонений шляхом залишення ТЗ на місці зупинки без порушення ПДР. Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував обставини справи, припустився суперечливих висновків та не дослідив усі доказі у їх сукупності, через що неправильно застосував норму ч. 1 ст. 130 КУпАП і незаконно наклав адміністративне стягнення за нібито відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що є безумовною підставою для скасування постанови районного суду.
Звертає увагу, що під час зупинки транспортного засобу працівники поліції не повідомили, у якому саме стані сп`яніння він нібито перебуває, та не роз`яснили, чи йдеться про алкогольне, наркотичне чи інше сп`яніння.
Вказує, що у працівників поліції не було достатніх об`єктивних підстав для направлення на медичний огляд. Водночас запах алкоголю був відсутній, мова була чіткою, координація рухів не порушена, поведінка була адекватною. Реакцію зіниць на світло працівники поліції фактично не перевіряли.
Зауважує, що вказані працівником поліції ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді вираженого тремтіння пальців рук та неприродної блідості є спірними, оскільки тремтіння пальців рук може бути ознакою не лише сп`яніння, а й неврологічних захворювань, нервових розладів та інших захворювань.
Стверджує, що порушено порядок проведення огляду, передбачений ст. 266 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння спочатку має проводитися поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу. У його випадку такий огляд проведено не було, а працівники поліції одразу запропонували проїхати до медичного закладу.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння або акт відмови від проходження медичного огляду, які повинні складатися відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, затвердженої наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015. Відсутність зазначених документів ставить під сумнів належність фіксації факту відмови від проходження медичного огляду та дотримання встановленої законом процедури.
Зауважує, що відмову від проходження медичного огляду отримано без належного роз`яснення її правових наслідків, а підпис у протоколі про адміністративне правопорушення проставлено ним формально, без належного роз`яснення його змісту та правових наслідків; йому було повідомлено лише про час і дату судового засідання.
Наголошує, що під час руху службового автомобіля у напрямку медичного закладу працівники поліції повідомили, що він має право відмовитися від проходження медичного огляду, та фактично запропонували скористатися такою відмовою. При цьому один із працівників поліції зазначив, що у разі відмови необхідно лише озвучити це на камеру нагрудного відеореєстратора, після чого така відмова буде зафіксована. Саме після таких слів працівників поліції, вже під час руху службового автомобіля та через певний проміжок часу після зупинки транспортного засобу, ним було озвучено відмову. Таким чином, відмова від проходження медичного огляду фактично сформована під впливом пояснень працівників поліції та без належного роз`яснення правових наслідків такої відмови.
Зазначає, що суд першої інстанції також не дослідив належним чином докази у справі, зокрема відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції. У постанові суду зазначено про наявність такого доказу, як відеозапис, однак його зміст у постанові не описано та фактично не досліджено.
Стверджує, що ознайомлення з матеріалами справи у суді першої інстанції фактично відбулося лише формально: фактичної можливості повноцінно ознайомитися з матеріалами, наданими працівниками поліції, у тому числі з відеозаписами з нагрудних камер, йому надано не було. На момент подання апеляційної скарги зазначені матеріали не були додані ні до електронного суду, ні надані іншим способом.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи, з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним лише тоді, коли зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином виконані.
Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так само як і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягають факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 493591 від 25.10.2025; направленням водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; карткою обліку правопорушення; рапортом інспектора патрульної поліції; відеозаписом, який є додатком до протоколу.
Дослідивши матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Поміж іншим, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту окремо не оспорює факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а посилається на низку порушень під час проведення огляду, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Водночас факт керування транспортним засобом поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи. Так, із відеозапису вбачається факт руху автомобіля та слідування за ним автомобіля працівників патрульної поліції; після зупинки транспортного засобу встановлено, що ним керував саме ОСОБА_1 . Також наголошено, що підставою для зупинки транспортного засобу були наявні технічні несправності. Крім того, сам ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом.
Крім того, на відеозаписі поліцейських зафіксовано, що під час спілкування з водієм поліцейські провели перевірку на наявність ознак наркотичного сп`яніння, зокрема перевірили наявність тремтіння пальців рук та реакцію зіниць очей. У результаті цього констатовано наявність ознак наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до вимог п. 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, у випадку виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, а водій направляється до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду на стан сп`яніння. У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, що стосується саме адміністративного правопорушення, а тому підстав для сумніву щодо його достовірності в апеляційного суду не виникає.
Твердження ОСОБА_1 про спонукання його до відмови є формальним та таким, що спрямоване на уникнення адміністративної відповідальності. Апеляційним судом встановлено, що на вимогу поліцейського ОСОБА_1 погодився пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Під час слідування до медичного закладу поліцейські додатково роз`яснили можливості водія, у тому числі щодо відмови від проходження огляду, водночас неодноразово рекомендували пройти огляд у закладі охорони здоров`я та наголошували на обов`язку водія пройти такий огляд. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що приблизно місяць тому вживав наркотичні засоби. У подальшому ОСОБА_1 під час слідування до медичного закладу змінив свою думку та скористався правом відмовитися від проходження огляду. При цьому працівники поліції наголошували, що повноважень примусово змушувати його їхати до медичного закладу вони не мають, тому через відмову ОСОБА_1 слідувати до медичного закладу для проходження огляду зупинили автомобіль та зафіксували відмову. Разом із цим ОСОБА_1 повідомлено, що за відмову від проходження огляду передбачена адміністративна відповідальність та буде складено протокол про адміністративне правопорушення, у якому він проставив свій особистий підпис.
На підставі викладеного доводи ОСОБА_1 про спонукання його до відмови та не роз`яснення наслідків такої відмови не знайшли свого підтвердження. На переконання апеляційного суду, працівники поліції діяли в межах своїх повноважень та обов`язків, а порушень порядку проведення огляду не встановлено.
Відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 оголошена впевнено та без вагань, тобто його волевиявлення є добровільним, усвідомленим та безсумнівним.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено, ознаки якого саме стану сп`яніння у нього виявлено, спростовуються відеозаписом поліцейських, відповідно до якого після проведення перевірки на наявність ознак ОСОБА_1 було наголошено, що у нього наявні ознаки наркотичного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкування з водієм може вбачати ознаки сп`яніння, що є підставою для вимоги пройти відповідний огляд. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння не є твердженням про перебування водія у стані сп`яніння, а лише вказує на необхідність проходження огляду для спростування або підтвердження такого стану.
Отже, заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності у нього ознак наркотичного сп`яніння та наявності тремтіння рук з інших причин могли бути перевірені лише шляхом проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Крім того, акт проведення огляду складається у разі проходження відповідного огляду. Однак у даному випадку ОСОБА_1 відмовився від його проходження, а тому відсутність акта огляду в матеріалах справи не свідчить про порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням до первісного визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу, факт керування автомобілем ЗАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, а будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Відсутність в оскаржуваній постанові повного опису відеозапису поліцейських не є таким порушенням, яке тягне за собою скасування постанови місцевого суду. Виходячи з аналізу, проведеного судом, та встановлення наявності ознак адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , місцевим судом у повному обсязі досліджено всі наявні докази, у тому числі технічний запис поліцейських.
Щодо ненадання можливості ознайомлення з матеріалами справи, апеляційним судом таких порушень не встановлено, оскільки ОСОБА_1 або його захисник не були позбавлені можливості особисто прибути до суду та ознайомитися з матеріалами справи, у тому числі з відеозаписом. Крім того, з характеру пояснень, наданих ОСОБА_1 під час судового розгляду, вбачається, що останній обізнаний зі змістом матеріалів справи.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА