Справа № 604/1075/25
Провадження № 2/604/44/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Сіянка В.М.,
за участі: секретаря судового засідання Феньо О.В.,
позивача ОСОБА_1 
представника позивача, адвоката Янчука М.О.,
представника відповідача -4, адвоката Кметика Я.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Підволочиської селищної ради, відповідача-2: ОСОБА_2 , відповідача-3: ОСОБА_3 , відповідача-4: ОСОБА_4 , про встановлення факту та визнання права власності, суд -

у с т а н о в и в :
18 вересня 2025 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Янчук М.О. до Підволочиської селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , відповідно до якої позивач просить суд: 
1) встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 починаючи з грудня 2018 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2)визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем четвертої черги, на:
- земельну ділянку кадастровий номер 6124683300:01:001:0001, площею 4,5329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія ІІ-ТР040682, виданого 21.09.1998 року;
- земельну ділянку кадастровий номер 6124683300:01:001:0462, площею 3,8282 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія Р2 №710898, виданого 15.01.2003 року.
Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона, є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що спадкодавицею було складено заповіт, яким на користь ОСОБА_1 заповідано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та предмети звичайної домашньої обстановки. Крім того вказує, що ОСОБА_6 належало на праві власності на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,5329 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0001) та 3,8282 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0462), зареєстровані за нею у Державному реєстрі речових прав. Після відкриття спадщини вона подала заяву про прийняття спадщини, проте приватний нотаріус Стражник Т.О. постановою від 10.09.2025 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, мотивуючи відсутністю підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем. За твердженням позивачки фактично вона та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю протягом багатьох років, вели спільне господарство, здійснювали взаємну турботу, вона доглядала за спадкодавицею до її смерті та організувала її поховання. На думку ОСОБА_1 , доказом сімейних стосунків є той факт, що ОСОБА_6 , за життя, склала два окремі заповіти, якими: заповіла на ім`я ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку, а також заповіла на ім`я сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та його дружини - іншу належну їй квартиру, що свідчить про рівень довіри і фактичне сприйняття членів сім`ї ОСОБА_7 , як власної родини. За твердженням позивачки, вона організовувала побут, піклувалася про здоров`я ОСОБА_6 , забезпечувала придбання продуктів, ліків, супровід до лікарів, допомогу у веденні домашнього господарства. Також вказує, що з грудня 2018 року ОСОБА_6 проживала в родині позивачки. Метою встановлення факту спільного проживання позички зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, оскільки через відсутність родинних зв`язків ОСОБА_1 позбавлена права на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зазначає, що іншого способу отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 не має можливості. 
Ухвалою суду від 23 вересні 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15год.00хв. 16 жовтня 2025 року.
Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року внесено виправлення в ухвалу про відкриття провадження у справі №604/1075/25 від 23 вересня 2025 року, а саме в усіх частинах ухвали Підволочиського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2025 року (справа №604/1075/25, провадження № 2/604/546/25) визначено вважати вірним заявлені вимоги позивача  ОСОБА_1 до відповідачів Підволочиської селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - «про встановлення факту та визнання права власності» замість зазначеного « про визнання права власності».
26 вересня 2025 року від представника Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області надійшло клопотання, відповідно до якого, просить справу розглянути без участі представника селищної ради та не заперечує щодо поданого позову.
На запит суду 26.09.2025 від Підволочиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть стосовно ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяни Олексіївни повну копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29 жовтня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_6 .
Ухвалою від 12 лютого 2026 року судом замінено первісного відповідачка - ОСОБА_5 , належним відповідачем - ОСОБА_3 .
Цією ж ухвалою залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 .
Ухвалою від 07 квітня 2026 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
На адресу суду 02 червня 2026 від відповідачки  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли аналогічні за змістом заяви, відповідно до яких, відповідачі просять суд поводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі, наслідки визнання позову їм зрозумілі. Також вказали, що вони підтверджують, що обставини викладені у позовній заяві відповідають дійсності. 
15 червня 2026 року представником ОСОБА_4 , адвокатом Кметик Я.С. подано пояснення по суті заявленого позову. Відповідно до яких, відповідачка вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем у розумінні ст. З Сімейного кодексу України та ст. 1264 Цивільного кодексу України, а також відсутні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. На думку представника відповідача посилання позивача на наявність заповіту не підтверджує факту проживання однією сім`єю, оскільки волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження майном не є доказом існування сімейних правовідносин. Крім того, вказує, що позивачем не надано належних доказів того, що проживання мало безперервний характер протягом не менше п`яти років до відкриття спадщини, За твердженням представника ОСОБА_4 , в період до 02 травня 2023 року разом із ОСОБА_6 проживала ОСОБА_8 , яка піклувалась за ОСОБА_6 та фактично вели разом спільне господарство , в той час як позивачка ніколи, в тому числі із 2018 року , не проживала разом із ОСОБА_6 не вела з нею домашнього господарства, не мала з спадкодавцем спільного бюджету, а лише по мірі можливості, разом із сусідам, купувала продукти, ліки. Крім того вказує, що після смерті ОСОБА_8 в 2023 році і згідно волі останньої ОСОБА_6 і склала заповіт від 05.07.2023 року на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази спільного проживання позивача разом із ОСОБА_6 ні з 2018 року ні на час смерті ОСОБА_6 .Т. Поряд з цим вказує, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом не проживали, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та не витрачали спільні кошти на утримання квартири, не витрачали спільні кошти на придбання предметів домашнього вжитку та не мали спільних прав та обов`язків. Також на думку представника позивача, позовна заява не містить беззаперечних, об`єктивних та взаємоузгоджених доказів, який дозволяв би дійти переконливого висновку про проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем саме однією сім`єю у розумінні статті 1264 ЦК України, а відтак і про наявність у неї права на спадкування спірних земельних ділянок як у спадкоємця четвертої черги. З урахуванням зазначеного просить відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
У судовому засіданні 04 червня 2026 року були допитані свідки:  ОСОБА_9 ,   ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 .
Позивачка та її представник у судовому засіданні 15 червня 2026 року надали пояснення, на задоволені позову наполягають, оцінюючі надані докази на свою користь.
Представник Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без участі представника, не заперечує щодо поданого позову.
Відповідачі  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, попередньо надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають та підтверджують обставини викладені у позовній заяві. 
Представник відповідачки ОСОБА_4 , адвокат Кметик Я.С. позовні вимоги не визнає, вважає, що позивачем не доведено належними доказами та не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, у задоволені позову просить відмовити з підстав викладених у наданих поясненнях. 
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача-3, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 квітня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належали померлій ОСОБА_6  на праві приватної власності, а також дві земельні сільськогосподарського призначення площею 4,5329 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0001) та 3,8282 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0462), зареєстровані за нею у Державному реєстрі речових прав.
Судом також встановлено, що за життя, 05 липня 2023 року, ОСОБА_6  склала заповіт, згідно з яким належну їй квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , заповідала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., 05 липня 2023 року та зареєстрований в реєстрі за N1301,1302.
Також, 29 березня 2024 року, ОСОБА_6  склала заповіт, згідно з яким належну їй квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., 29 березня 2024 року та зареєстрований в реєстрі за N847,848.
Відповідно до з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна ОСОБА_6 є власником, земельної ділянки кадастровий номер 6124683300:01:001:0001, площею 4,5329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія ІІ-ТР040682, виданого 21.09.1998 року та земельної ділянки кадастровий номер 6124683300:01:001:0462, площею 3,8282 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія Р2 №710898, виданого 15.01.2003 року.
Поховання ОСОБА_6  здійснювала ОСОБА_1 , що пеідтверджується договором-замовленням на проведення поховання № 31418 та №31419 та не заперечувалося сторонами.
З копії матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) N81051075 від 05.05.2025 року після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. відкрито спадкову справу.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81051467 від 05.05.2025 приватним нотаріусом Стражник Т.О. була заведена спадкова справа №74026366, номер у нотаріуса 59/2026, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як встановлено з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) № 81051081 від 05.05.2025, у реєстрі зареєстровано складені ОСОБА_6 заповіт за №3705780, номер у реєстрі 2-3466, посвідчений 10.05.1994, місце посвідчення :Друга Житомирська державна нотаріальна контора; заповіт за №47756754, Бланки ВМК 404523, номер у реєстрі 3140, посвідчений 18.08.2009, місце посвідчення :Приватний нотаріус Пріма Н.В.; заповіт за №70890967, Бланки НСМ 484623, номер в реєстрі нотаріальних дій 1301,1302, посвідчений 05.07.2023, місце посвідчення :Приватний нотаріус Пріма Н.В.; заповіт за №72225223, Бланки НСО 700952, номер в реєстрі нотаріальних дій 847,848, посвідчений 29.03.2024, місце посвідчення :Приватний нотаріус Пріма Н.В.;
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадкового майна після померлої, до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. звернулись ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до інформації наданої начальником Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради, на запит приватного нотаріусу ОСОБА_13 , зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою вих. №1344/02-14 від 10 вересня 2025 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. відмовила ОСОБА_1  у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки : площею 3,8282 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0462) та площею 4,5329 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0001), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , з тих підстав, що у матеріалах спадкової справи відсутні документи ( свідоцтва, витяг з реєстру актів цивільного стану), які б підтверджували родинні зв`язки з померлою ОСОБА_6 .
Факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за місцем мешкання останньої, починаючи з 2018 року до дня смерті ОСОБА_6 , ведення ними спільного господарства, здійснення купівлі продуктів та товарів, піклування про здоров`я спадкодавиці, підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_9 ,   ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 , які були допитані у судовому засіданні 04 червня 2026 року. Які також вказали, що ОСОБА_6 хворіла, потребувала сторонньої допомоги, позивачка доглядала за ОСОБА_6 до її смерті, організувала її поховання, забезпечувала придбання продуктів, ліків, супровід до лікарів, допомогу у веденні домашнього господарства, між ними були дружні відносини. На прохання ОСОБА_6 позивачка постійно привозила ОСОБА_6 у двір будинку, де знаходилася належна їй на праві власності квартира, з метою забезпечення спілкування ОСОБА_6 з подругами. 
Крім того у судовому засіданні 15 червня 2026 року надала пояснення позивачка ОСОБА_1 , яка вказала, що ОСОБА_6 фактично була під її опікою, вони тривалий час (з 2018 року до дня її смерті) проживали разом, вона здійснювала догляд за померлою, піклувалась про неї, у них були приязні, довірливі відносини, взаємна турбота, позивачка допомагала у побуті та при вирішенні життєвих питань. Поряд з цим зазначає, що відповідачка ОСОБА_4 за життя не провідувала ОСОБА_6 , не надавала будь-якої допомоги та підтримки, вона її бачила лише на один раз у лікарні, не знала, що ОСОБА_6 , має рідних, зокрема племінницю ОСОБА_4 . 
Представник відповідачки ОСОБА_4 не спростував обставин вказаних ОСОБА_1 .
Докази, які б спростовували факт проживання позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 починаючи з 2018 року разом із ОСОБА_6 та станом на час смерті останньої за адресою : АДРЕСА_3 , в матеріалах справи відсутні.
Відсутність у розпорядженні заявника документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини із ОСОБА_6 - унеможливлюють реалізацію її спадкових прав на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21 (провадження N 61-20968сво21).
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.
В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.
Отже, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 3, п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17Верховний Суд дійшов висновку, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Суд відповідно до наданих письмових доказів та показань свідків, встановив, що починаючи з 2018 року і до смерті ОСОБА_6 , позивачка проживала разом із останньою однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та надавала померлій відповідну допомогу при спільному проживанні, мала із нею спільні побутові права та обов`язки.
Оцінивши усі докази, надані заявником, суд вважає, що вони є належними й достатніми; обставини, викладені в позовній заяві представника ОСОБА_14 , підтверджені, а факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 доведений під час судового розгляду.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги позивачки в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 починаючи з грудня 2018 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо вимоги позивачки про визнання за нею право власності, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємцем четвертої черги, на: земельну ділянку кадастровий номер 6124683300:01:001:0001, площею 4,5329 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія ІІ-ТР040682, виданого 21.09.1998 року; земельну ділянку кадастровий номер 6124683300:01:001:0462, площею 3,8282 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Клебанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, на підставі державного акта серія Р2 №710898, виданого 15.01.2003 року, суду виходить з наступного.
Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України ).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).
Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позов, позивака вказала, що звернулась до приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. для оформлення свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки, однак у видачі свідоцтва було відмовлено і зв`язку з повною відсутністю родинних відносин зі спадкодавцем.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою від 10 вересня 2025 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. відмовила ОСОБА_1  у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки : , площею 3,8282 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0462) та площею 4,5329 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0001), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , з тих підстав, що у матеріалах спадкової справи відсутні документи ( свідоцтва, витяг з реєстру актів цивільного стану), які б підтверджували родинні зв`язки з померлою ОСОБА_6 .
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.
Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає в спадкоємця тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, однак в матеріалах справи такої обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину саме позивачці не має.
Згідно Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину (п.3 ч.1 ст.34 Закону); нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п.2 ч.1 ст.49 Закону); нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ст.49 Закону); на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ст.49 Закону); нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду (ст.50 Закону).
Отже, для того щоб вважати доведеним, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, вичерпав можливості для нотаріального оформлення спадщини (отримання свідоцтва про право на спадщину), позивач повинен довести, що він з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса, викладені у письмовій довідці щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.
З огляду на вказане суд приходить до висновку, що ОСОБА_1  належними, допустимими та достовірними доказами не довела, що в них існують перешкоди для оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку.
Поряд з цим суд констатує, що підставою для винесення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1344/02-14 від 10 вересня 2025 року, слугувало відсутність в матеріалах спадкової справи документів, які б підтверджували родинні зв`язки з померлою ОСОБА_6 .
Враховуючи, задоволення судом вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 починаючи з грудня 2018 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка не позбавлена можливості звернутись до нотаріуса для належного оформлення спадщини, а звернення до суду з позовом про визнання права власності за позивачкою в порядку спадкування є передчасним. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Таким чином, зверненню ОСОБА_1  до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом мало передувати вирішення питання про видачу їм нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).
Отже, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона в установленому законом порядку отримали від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії (відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину), заявлений позов в частині визнання за нею право власності, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем четвертої черги, на вказані вище земельні ділянки є передчасним, а тому у задоволені позову слід відмовити.
З урахуванням вищевикладеного, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1  про права власності на земельні ділянки : площею 3,8282 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0462) та площею 4,5329 га (кадастровий номер 6124683300:01:001:0001), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем четвертої черги.
Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки, судові витрати (у виді судового збору), понесені ОСОБА_1 , компенсації не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 1259, 1264, ЦК України та ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_1 до відповідача-1: Підволочиської селищної ради, відповідача-2: ОСОБА_2 , відповідача-3: ОСОБА_3 , відповідача-4: ОСОБА_4 , про встановлення факту та визнання права власності, задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) зі спадкодавцем ОСОБА_6 починаючи з грудня 2018 року і до дня смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та проголошено 25 червня 2026 року.

Суддя В. М. Сіянко