Справа № 709/1587/25
2/709/61/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Чубая В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Коллект Центр» (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позову зазначалося, що позивач на підставі договору факторингу набув право вимоги до відповідача за двома кредитними договорами, які останній уклав шляхом підписання електронним підписом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто не здійснив погашення існуючої заборгованості за вказаними договорами, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості у загальному розмірі 152550,80 гривень, а також стягнення судових витрат.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 вересня
2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
Іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.
Від представника відповідача - адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, де остання, посилаючись на судову практику Верховного Суду, не погодилася з розміром заборгованості за процентами за обома кредитними договорами, оскільки вона всупереч вимогам діючого законодавства нарахована поза межами строків кредитування. Заперечувала також правомірність нарахування комісії за видачу кредиту з огляду на відсутність належного обґрунтування та деталізації послуг, за які вона має бути сплачена. Крім того, вважала заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 гривень завищеними і неспівмірними зі складністю справи, а тому просила зменшити їх до 2000,00 гривень.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній, посилаючись на положення ЦК України, судову практику Верховного Суду, а також на умови укладених кредитних договорів, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стверджував, що первісний кредитор цілком правомірно нараховував проценти за користування кредитними коштами з огляду на пролонгацію строків кредитування за ініціативою позичальника, тобто відповідача, шляхом здійснення ним відповідних платежів, а надалі у зв`язку з автоматичною пролонгацією строків кредитування до 60 днів, як це передбачено умовами кредитних договорів. При цьому
ТОВ «Вердикт Капітал», яке набуло право вимоги у первісного кредитора, здійснювало додаткові нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, посилаючись на практику судів апеляційної інстанції, вказував на законність нарахування і стягнення комісії за надання кредиту, оскільки такий платіж передбачений Законом України «Про споживче кредитування», який є спеціальним законом, що регулює відповідні відносини. Відносно витрат на професійну правничу допомогу зазначав, що їх розмір є обґрунтованим та співмірним зі складністю цієї справи, її обсяг та вартість підтверджені належними і допустимим доказами, натомість відповідачем зворотного не доведено.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 березня
2026 року постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження.
Іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 березня 2026 року прийнято до розгляду відзив на позовну заяву та відповідь на відзив.
За результатами підготовчого провадження ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2026 року справу призначено до розгляду по суті.
Надалі після повторного автоматизованого розподілу ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 травня 2026 року справу прийнято до провадження судді Чубая В.В. і призначено судове засідання на 03 червня 2026 року.
У судове засідання сторони у справі не з`явилися
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання повістки про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення повернулося до суду без вручення, повідомленням на номер мобільного телефону, проте воно не доставлене, а також на електронну пошту, про що свідчить відповідна довідка. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на вебсайті судової влади України. За наявної у суду інформації відповідач проходить службу у Збройних Силах України.
Представник відповідача про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання повістки про виклик в електронний кабінет, на електронну пошту, а також повідомленням на номер мобільного телефону, про що свідчать відповідні довідки. Причини неявки суду невідомі.
З огляду на викладене суд не вбачає достатніх підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки у цій справі інтереси відповідача представлені адвокатом, якою подано відзив на позовну заяву, а тому його право на доступ до правосуддя не порушене. При цьому представник відповідача клопотань про зупинення провадження не заявляла.
Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із розглядом справи судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
11 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 4590612 (а.с. 10-16) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом (надалі - кредитний договір).
Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений
п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Зі змісту п.п. 1.2.-1.4. кредитного договору вбачається, що сума кредиту становить 20000,00 гривень; кредит надається строком на 30 днів з 11 жовтня 2021 року; термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 10 листопада 2021 року.
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту -
2200,00 гривень, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 7500,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
У п. 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 100921524 (а.с. 27-33) шляхом підписання його відповідачем електронним підписом (надалі - кредитний договір).
Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений
п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Зі змісту п.п. 1.2.-1.4. кредитного договору вбачається, що сума кредиту становить 8000,00 гривень; кредит надається строком на 15 днів з 22 жовтня 2021 року; термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 06 листопада 2021 року.
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту -
0,00 гривень, яка нараховується за ставкою 0% від суми кредиту одноразово.
Пунктом 1.5.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 12,00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
У п. 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від
07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Таким чином судом встановлено, що вказані вище договори були укладені в електронній формі, тобто у письмову вигляді.
Особливості вчинення правочинів в електронній формі визначені положеннями Закону України «Про електронну комерцію».
Так, ст. 3 Закону містить визначення термінів, зокрема:
- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;
- одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 цієї ж статті Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Зі змісту ч. 8 цієї ж статті Закону вбачається, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 цієї ж статті Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному
ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитних договорів) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що кредитні договори підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже вказані правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня
2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20.
За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, воно має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору.
Як вбачається з матеріалів справи первісний кредитор взяті на себе за договорами зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику, тобто відповідачу, грошові кошти, а саме:
- отримання грошових коштів за договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612 від ТОВ «Мілоан» підтверджується копією платіжного доручення від 11 жовтня 2021 року
№ 58457560 (а.с. 24);
- отримання грошових коштів за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524 від ТОВ «Мілоан» підтверджується копією довідки ТОВ «ФК Елаєнс» від 20 березня
2025 року № б/н (а.с. 41).
Натомість відповідач не виконав взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів, сплати процентів і комісій, внаслідок чого утворилася заборгованість.
26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 26-01/2022-83 (а.с. 75-79), на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612, про що свідчать копії акту приймання-передавання реєстру боржників (без дати) (а.с. 81), акту приймання-передавання реєстру боржників від 26 січня 2022 року (а.с. 82) та витягу з реєстру боржників від 26 січня 2022 року (а.с. 85).
10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 10-02/2022-50 (а.с. 64-68), на підставі якого останнє набуло право вимоги до відповідача за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524, про що свідчать копії актів приймання-передавання реєстру боржників від 10 лютого 2022 року (а.с. 70, 71) та витягу з реєстру боржників від 10 лютого 2022 року (а.с. 72-73, 74).
У свою чергу 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та позивач уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 48-53), згідно з яким позивач набув право вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами, що підтверджується копіями актів прийому-передачі реєстру боржників від 10 січня
2023 року (а.с. 56, 57), витягів з реєстру боржників від 10 січня 2023 року (а.с. 58-59, 60-61, 62, 63).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Надаючи оцінку договорам факторингу, суд також звертає увагу на положення
ст. 1078 ЦК України, згідно з якою предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином позивач від первісних кредиторів набув права вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами. Як вбачається з розрахунків заборгованості позивача, останній не здійснював жодних додаткових нарахувань (а.с. 46, 47). Натомість такі нарахування були здійсненні ТОВ «Вердикт Капітал».
Згідно з розрахунками заборгованості первісних кредиторів, долученими позивачем до матеріалів справи, заборгованість відповідача складається з такого:
1) за договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612 за період з 11 жовтня 2021 року до 09 січня 2022 року включно заборгованість становила 89700,00 гривень, з яких: 20000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 67500,00 гривень - заборгованість за процентами; 2200,00 гривень - заборгованість за комісією (а.с. 25-26);
2) за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524 за період з 22 жовтня
2021 року до 20 січня 2022 року включно заборгованість становила 28810,80 гривень, з яких: 7200,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 21610,80 гривень - заборгованість за процентами (а.с. 42-43).
ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило такі додаткові нарахування:
1) за договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612 за період з 26 січня до
23 лютого 2022 року включно процентів за користування кредитом за ставкою 5% денних у розмірі 29000,00 гривень (а.с. 44);
2) за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524 за період з 10 до 23 лютого 2022 року включно процентів за користування кредитом за ставкою 5% денних у розмірі 5040,00 гривень (а.с. 45).
Перевіривши вказані розрахунки заборгованості, суд не в повній мірі погоджується з розміром заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами з огляду на таке.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Згідно з викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 правовим висновком після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з
ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Тому для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Отже позичальник має сплачувати кредитодавцю визначені у кредитному договорі проценти за користування кредитом, відповідно до умов укладеного кредитного договору протягом строку кредитування.
Щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2021 року
№ 4590612.
Як зазначалося вище у п. 1.3. цього договору чітко визначено строк кредитування - 30 днів.
Натомість п. 2.3. кредитного договору передбачає пролонгацію строку кредитування на пільгових та стандартних умовах.
Так, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу
6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на вебсайті товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування 3, 7 і 15 днів, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту 3%, 5% і 10% відповідно. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2. договору (п. 2.3.1.1. кредитного договору).
Крім того, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строку кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору (п. 2.3.1.2. кредитного договору).
Зі змісту розрахунку заборгованості не видно, що позичальник, тобто відповідач, саме після закінчення строку кредитування, тобто 10 листопада 2021 року, вчинив передбачені кредитним договором активні дії для продовження строку кредитування.
При цьому, на переконання суду, наведені у п. 2.3.1.2. умови кредитного договору щодо пролонгації строку кредитування без вчинення позичальником активних дій, спрямованих на таку пролонгацію, є суперечливими.
У зв`язку з цим суд виходить з того, що заборгованість за процентами після
10 листопада 2021 року нарахована первісним кредитором неправомірно.
Таким чином, за підрахунками суду, заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом за період з 11 жовтня до 10 листопада 2021 року, що підлягає до стягнення, становить 7500,00 гривень (20000,00 / 100 х 1,25 х 30).
Разом з тим суд погоджується з позицією представника позивача щодо правомірності нарахування заборгованості за процентами ТОВ «Вердикт Капітал» з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.
Отже сторонами кредитного договору встановлено інший розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання, а саме 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
У зв`язку з цим заборгованість за процентами у 29000,00 гривень за період з
26 січня до 23 лютого 2022 року включно нарахована ТОВ «Вердикт Капітал» правомірно.
Водночас у постанові ВП ВС від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 сформулювала правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
За обставинами цієї справи, дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності, беручи до уваги відсутність порушення законних інтересів позивача зі сторони відповідача, оскільки вказаний борг є відступленим, суд вважає за необхідне зменшити розмір процентів до 5800,00 гривень.
Суд також погоджується з доводами позивача щодо правомірності нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 2200,00 гривень, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1
ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, оскільки така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
За таких обставин спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2200,00 гривень, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем від відповідача, є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Саме такі висновки містяться у постанові Черкаського апеляційного суду від
02 жовтня 2024 року у справі № 707/477/24.
Таким чином за кредитним договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612 підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000,00 гривень, за процентами у розмірі 13300,00 гривень (7500,00 + 5800,00), за комісією за надання кредиту у розмірі 2200,00 гривень, а всього 35500,00 гривень (20000,00 + 13300,00 + 2200,00).
Щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2021 року
№ 100921524.
Як зазначалося вище у п. 1.3. цього договору чітко визначено строк кредитування - 15 днів.
Натомість п. 2.3. кредитного договору передбачає пролонгацію строку кредитування на пільгових та стандартних умовах.
Так, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу
6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на вебсайті товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування 3, 7 і 15 днів, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту 3%, 5% і 10% відповідно. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2. договору (п. 2.3.1.1. кредитного договору).
Крім того, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору (п. 2.3.1.2. кредитного договору).
Зі змісту розрахунку заборгованості не видно, що позичальник, тобто відповідач, саме після закінчення строку кредитування, тобто 06 листопада 2021 року, вчинив передбачені кредитним договором активні дії для продовження строку кредитування, здійснивши платіж у розмірі 1712,00 гривень, з яких 800,00 гривень первісним кредитором зараховано як комісію за пролонгацію, 800,00 гривень - як часткове погашення тіла кредиту, 12,00 гривень - як погашення процентів.
Як вбачається з розрахунку заборгованості строк кредитування на пільгових умовах продовжено до 21 листопада 2021 року включно.
При цьому, на переконання суду, наведені у п. 2.3.1.2. умови кредитного договору щодо пролонгації строку кредитування без вчинення позичальником активних дій, спрямованих на таку пролонгацію, є суперечливими.
У зв`язку з цим суд виходить з того, що заборгованість за процентами після
21 жовтня 2021 року нарахована первісним кредитором неправомірно.
Таким чином, за підрахунками суду, розмір заборгованості за процентами становить 10,80 гривень (7200,00 /100 х 0,01 х 15).
Разом з тим суд погоджується з позицією представника позивача щодо правомірності нарахування заборгованості за процентами ТОВ «Вердикт Капітал» з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.
Отже сторонами кредитного договору встановлено інший розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання, а саме 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
У зв`язку з цим заборгованість за процентами у 5040,00 гривень за період з 10 до
23 лютого 2022 року включно нарахована правомірно.
Водночас у постанові ВП ВС від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 сформулювала правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
За обставинами цієї справи, дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності, беручи до уваги відсутність порушення законних інтересів позивача зі сторони відповідача, оскільки вказаний борг є відступленим, суд вважає за необхідне зменшити розмір процентів до 1008,00 гривень.
Таким чином за кредитним договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524 підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7200,00 гривень, за процентами у розмірі 1018,80 гривень (10,80 + 1008,00), а всього 8218,80 гривень
(7200,00 + 1018,80).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З огляду на те, що відповідач не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами щодо повернення коштів та сплати процентів за користування кредитами, а також комісії за їх видачу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612 у розмірі 35500,00 гривень, за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524 у розмірі
8218,80 гривень, а всього 43718,80 гривень (35500,00 + 8218,80), що становить 29% від заявлених позовних вимог (43718,80 х 100 / 152550,80), з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 702,50 гривень (2422,40 х 29 / 100).
Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України).
Представник відповідача просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 гривень.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15.
Так, у позовній заяві завлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 гривень.
На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 01 липня 2024 року № 01-07/2024 про надання правової допомоги між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 93-96), копію прайс-листа
АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 97), копію заявки від 01 липня 2025 року № 846 на надання юридичної допомоги (а.с. 98), копію витягу з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025 року (а.с. 99).
У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд звертає увагу, що ця цивільна справа є типовою та нескладною. За таких обставин суд вважає перебільшеним та необґрунтованим обсяг часу, витраченого адвокатським об`єднанням на надання правничої правової допомоги, оскільки він не є пропорційним до предмета спору.
Підсумовуючи зазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її складність та категорію, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цілому, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 3000,00 гривень, що становитиме співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором від 11 жовтня 2021 року № 4590612, укладеним між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 , у розмірі 35500,00 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором від 22 жовтня 2021 року № 100921524, укладеним між ТОВ «Мілоан»» і ОСОБА_1 , у розмірі 8218,80 (вісім тисяч двісті вісімнадцять гривень 80 копійок) гривень.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 702,50 (сімсот дві гривні
50 копійок) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Інформація про сторони:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя           В.В. Чубай