ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	м. Чернівці	Справа № 926/3447/25	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, за участю секретаря судового засідання Косован А.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці, м. Чернівці

до товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12», м. Дніпро

про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 304632,33 грн.

представники сторін:
від позивача – Сідлецький Д.Ю., довіреність від 02.01.2026
від відповідача – не з`явився
прокурор – Самокіщук М.Ю.
ВСТАНОВИВ:
Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Квінтіс Пром 12”, в якому просить:
- визнати недійсною додаткову угоду від 11.03.2021 № 3 до договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 № 872;
- визнати недійсною додаткову угоду від 13.09.2021 № 4 до договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 № 872;
- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Квінтіс Пром 12” надмірно сплачені кошти в сумі 304632,33 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ», правонаступником прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12», договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 № 872 було укладено додаткові угоди від 11.03.2021 №3 та від 13.09.2021 №4, якими збільшено ціну за одиницю товару – електричної енергії, більш ніж на 10% від початкової ціни, що є порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” та має наслідком недійсність зазначених додаткових угод і призвело до надмірної сплати позивачем коштів на суму 304632,33 грн. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 справу №926/3447/25 передано на розгляд судді Миронюку С.О.
Ухвалою від 16.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2025.
Ухвалою від 12.11.2025 зупинено провадження у справі №926/3447/25 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
20.01.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.
Ухвалою від 21.01.2026 задоволено клопотання позивача про поновлення провадження у справі від 20.01.2026, поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11.02.2026.
03.02.2026 до суду від Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла заява про вступ у справу.
Ухвалою від 11.02.2026 задоволено заяву Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про вступ у справу від 03.02.2026, допущено Чернівецьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону до розгляду справи №926/3447/25, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №926/3447/25 на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 19.03.2026.
Судове засідання 19.03.2026 не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Миронюка С.О., яка тривала з 17.03.2026 по 23.03.2026.
Ухвалою від 24.03.2026 призначено підготовче судове засідання на 14.04.2026.
Ухвалою від 14.04.2026 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 12.05.2026.
В судовому засіданні 12.05.2026 представник позивача та прокурор просили задовольнити позовні вимоги, представник відповідача у судове засідання не з`явився.
В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету, ухвали по справі №926/3447/25 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання надсилались на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
До суду повернулися без вручення адресовані відповідачу поштові відправлення з зазначенням причин невручення “адресат відсутній за вказаною адресою”.
Згідно ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Пунктом 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Крім того, за змістом статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвали суду у даній справі оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цих ухвал.
Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представника позивача та прокурора щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Щодо належного відповідача.
Відповідно до ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.
Назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи може зазнавати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Зміна назви юридичної особи тягне лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.
В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження та найменування юридичної особи (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").
Судом встановлено, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.10.2025 за кодом ЄДРПОУ 34933742 зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (49031, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, 59).
Як вбачається з вказаного витягу 15.11.2022 була проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, зокрема, зміна місцезнаходження та найменування юридичної особи.
Відтак, судом встановлено, що було змінено найменування та адресу відповідача з товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 18/14, оф. 311) на товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (49031, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, 59).
Згідно ч. 1 розділу 6 Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань виписка з Єдиного державного реєстру, крім виписки з Єдиного державного реєстру для проставлення апостиля, містить відомості про проведену реєстраційну дію щодо окремої юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, фізичної особи - підприємця чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, та відображає відомості, передбачені статтею 9 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань”, що містилися в Єдиному державному реєстрі до проведення відповідної реєстраційної дії, та відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі за результатом її проведення в частині відомостей, які були змінені в результаті проведення такої реєстраційної дії.
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").
На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач у справі змінив назву та адресу, при цьому правонаступництва не відбулося, а сама лише зміна найменування та адреси юридичної особи не означає її реорганізації, суд доходить висновку що товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (код ЄДРПОУ 34933742) є належним відповідачем у справі.
Відповідно до розділу 1 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці, затвердженого наказом начальника Західного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 29.01. 2025 № 4 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці (далі – КЕВ міста Чернівці) є органом управління, який входить до структури Збройних Сил України та створений з метою організації виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах Чернівецької області та Кам`янець-Подільського району Хмельницької області у мирний час та на особливий період. КЕВ є юридичною особою, неприбутковою державною установою.
Згідно Положення серед основних завдань КЕВ міста Чернівці є: утримання та організація експлуатації фондів військових містечок, які перебувають у користуванні військових частин, та забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями (розділ 3).
22.12.2020 між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Чернівці (позивач, споживач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (постачальник), яке змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії №872.
Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник продає електричну енергію (код згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість фактично спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Очікуваний обсяг закупівлі електричної енергії на період становить 3600000 кВт·год, строк (термін) поставки товару: з 01.01.2021 до 31.12.2021 року, місце поставки та перелік точок комерційного обліку електричної енергії встановлюється згідно заяви-приєднання, яка є додатком 1 до Договору (пункти 2.3, 3.1, 3.4 Договору).
У розділі 5 “Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії” Договору передбачено, серед іншого, таке:
- Споживач розраховується з Постачальником за фактично спожиту електричну енергію за ціною одиниці товару, а саме за 1 кВт·год для споживачів 2 класу, яка на дату укладення Договору становить 2,37 грн. з ПДВ. Загальна вартість Договору на момент укладення становить 8532000,00 грн. з ПДВ (пункт 5.1);
- спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (пункт 5.2);
- розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 5.5);
- оплата вартості електричної енергії здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника в безготівковому порядку (пункт 5.6);
-оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк не більше ніж 20 банківських днів з моменту отримання рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії споживачем, що надсилається Споживачу після завершення розрахункового періоду (пункт 5.7);
- споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до Договору (пункт 5.10).
Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами Договору; споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених в цьому договорі (підпункт 1 пункту 6.1., 6.2 Договору).
Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію; постачальник зобов`язаний забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору (підпункт 1 пункту 7.1., 7.2 Договору).
Пунктом 13.1 визначено, що Договір вступає в дію з 01.01.2021 та діє до 31.12.2021 року.
У пункті 13.6 Договору передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань у повному обсязі, крім випадків, серед яких, зокрема, але не виключно:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку та за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
До договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 № 872 укладено додаткові угоди про таке:
1) від 11.01.2021 №1: очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 3504707 кВт·год., ціна одиниці товару збільшена до 2,43444 грн/кВт·год з ПДВ, угода набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2021;
2) від 14.01.2021 №2: очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2400000 кВт·год., ціна одиниці товару 2,43444 грн/кВт·год з ПДВ, загальна вартість договору на момент його укладення становить 5842656,00 грн., угода набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін;
3) від 11.03.2021 №3: очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2271280,77 кВт·год., ціна одиниці товару збільшена до 2,67768 грн/кВт·год з ПДВ, загальна вартість договору на момент його укладення становить 5842656,00 грн., угода набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.03.2021;
4) від 13.09.2021 №4: зменшено суму договору на 76206,16 грн., очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2242821 кВт·год., ціна одиниці товару 2,67768 грн/кВт·год з ПДВ, загальна вартість договору на момент його укладення становить 5766449,84 грн., угода набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін.
На виконання умов договору постачальник передав, а позивач прийняв електричну енергію в обсязі 2235403 кВт на загальну суму 5746586,82 грн, що підтверджується актами за використану електроенергію, а саме:
1) акт від 12.02.2021 № Б0001621011 на кВт 498 630 ціна – 2,43444 грн на суму 1 213 884,82 грн;
2) акт від 12.03.2021 № Б0001621021 на кВт 484 379 ціна – 2,43444 грн на суму 1 179 191,62 грн; 
3) акт від 16.04.2021 № Б0001621031 на кВт 457 568 ціна – 2,67768 грн на суму 1 225 220,69 грн; 
4) акт від 17.05.2021 № Б0001621041 на кВт 328 190 ціна – 2,67768 грн на суму – 878 787,80 грн; 
5) акт від 11.06.2021 № Б0001621041 на кВт 242 917 ціна – 2,67768 грн на суму – 650 453,99 грн; 
6) акт від 16.07.2021 № Б0001621061 на кВт 223 719 ціна – 2,67768 грн на суму – 599 047,90 грн.
Відповідно до зазначених актів позивачем здійснено оплату за електричну енергію на загальну суму 5766449,84 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: 
1) від 12.02.2021 № 89 на суму 876 260,59 грн; 
2) від 12.02.2021 № 112 на суму 337 624,23 грн; 
3) від 12.03.2021 № 174 на суму 147 936,52 грн; 
4) від 12.03.2021 № 234 на суму 349 756,06 грн; 
5) від 17.03.2021 № 180 на суму 681 499,04 грн; 
6) від 23.04.2021 № 310 на суму 659 609,93 грн; 
7) від 23.04.2021 № 366 на суму 100 000,00 грн; 
8) від 17.05.2021 № 343 на суму 465 610,76 грн; 
9) від 21.05.2021 № 412 на суму 239 635,76 грн; 
10) від 21.05.2021 № 492 на суму 120 469,71 грн; 
11) від 08.06.2021 № 457 на суму 518 682,33 грн; 
12) від 14.06.2021 № 501 на суму 356 221,83 грн; 
13) від 08.07.2021 № 623 на суму 294 232,16 грн; 
14) від 09.07.2021 № 643 на суму 286 846,81 грн; 
15) від 05.08.2021 № 758 на суму 332 064,11 грн.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, в період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року за Договором було спожито 2235403 кВт на загальну суму 5746586,82 грн, оплачено 5766449,84 грн. 
Як зазначає позивач, згідно листа від 12.08.2021 № 576/1945 передоплату у розмірі 19 863,02 грн, яка виникла по Договору було зараховано постачальником для погашення заборгованості за спожиту електричну енергію по договору від 29.06.2021 №59.
На час звернення КЕВ м. Чернівці з позовом у справі №926/3447/25 до господарського суду та на час вирішення цієї справи судом спору між сторонами щодо кількості поставленої електричної енергії за договором та її повної оплати немає.
Згідно із нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). 
Відповідно до статей 625, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина 1 статті 652 ЦК України).
Згідно із частинами 3, 4 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 632 Цивільного кодексу України, яка регламентує правове регулювання ціни в договорі, у частинах 2, 3 унормовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Судом встановлено, що в процедурі закупівлі сторони уклали договір №872 від 22.12.2020 про постачання електричної енергії.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 ЦК України).
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначені Законом України “Про публічні закупівлі” (далі Закон № 922-VIII, тут і далі – в редакції, чинній на час укладення договору і додаткових угод до нього). 
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII за загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.
Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 – у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, – не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Великою Палатою Верховного Суду сформовано і підтверджено сталу правову позицію про те, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
Судом встановлено, що додатковою угодою №1 від 11.01.2021 очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 3504707 кВт·год., ціна одиниці товару збільшена до 2,43444 грн/кВт·год з ПДВ, тобто на 2,5% у порівнянні до ціни, що визначена початковими умовами договору.
Додатковою угодою №2 від 14.01.2021 очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2400000 кВт·год., загальна вартість договору на момент його укладення становить 5842656,00 грн., ціна одиниці товару 2,43444 грн/кВт·год з ПДВ, тобто на 2,5% вище у порівнянні до ціни, що визначена початковими умовами договору.
Додатковою угодою від 11.03.2021 №3 очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2271280,77 кВт·год., ціна одиниці товару збільшена до 2,67768 грн/кВт·год з ПДВ - на 12,5% у порівнянні до ціни, що визначена початковими умовами договору, загальна вартість договору на момент його укладення становить 5842656,00 грн.
Додатковою угодою від 13.09.2021 №4 очікуваний обсяг закупівлі зменшено до 2242821 кВт·год., ціна одиниці товару 2,67768 грн/кВт·год з ПДВ - на 12,5% у порівнянні до ціни, що визначена початковими умовами договору, зменшено суму договору на 76206,16 грн., загальна вартість договору на момент його укладення становить 5766449,84 грн.
Таким чином, граничну межу збільшення ціни за одиницю товару – не більше 10% від ціни електричної енергії, яка була визначена сторонами в Договорі за результатами процедури закупівлі, було дотримано лише під час укладення додаткової угоди №1 від 11.01.2021 та №2 від 14.01.2021.
Водночас, на підставі додаткових угод №3 від 11.03.2021 та №4 від 13.09.2021 ціну електричної енергії збільшено на понад 10% та загалом на 25% проти початкової ціни, визначеної у Договорі, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначено, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик, тому, укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України).
Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
Як зазначив Верховний Суд, обидві сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку газу, тобто постійне коливання цін, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими (що притаманне також ринку електричної енергії). Тому сторони не були позбавлені можливості визначити в договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару. Верховний Суд зауважив, що відповідно до принципу прозорості торгів та стандартів добросовісної ділової практики сторони в договорі мали б закласти певну формулу та порядок перерахунку ціни (так зване “цінове застереження”). Це призвело б до прозорості закупівель – адже замовник розумів би, що ціна може бути перерахована.
При цьому постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
В самій нормі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII міститься обов`язкова умова, за якої допускається збільшення ціни за одиницю товару, а саме у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Таким чином, суд доходить до висновку, що вказані додаткові угоди укладені з порушенням максимального 10-ти відсоткового обмеження підвищення ціни.
Згідно з частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання сторонами вказаних вимог є підставою для визнання недійсним правочину. Таким чином, вбачаються підстави для визнання недійсними вищенаведених додаткових угод до договору, на підставі яких неправомірно підвищено ціну на електричну енергію.
При цьому, визнання додаткових угод недійсними в судовому порядку є належним способом захисту порушених прав держави у спірних правовідносинах з огляду на зміни, внесені до Закону України “Про публічні закупівлі” Законом від 19.09.2019 № 114-ІХ, що набрали чинності з 19.04.2020 та поширюються на спірні правовідносини сторін. 
Згідно з цими змінами статтю 43 Закону № 922-VIII викладено у новій редакції, відповідно до якої неправомірне внесення змін до договору публічної закупівлі не є підставою нікчемності правочину.
Суд не оцінює правомірність застосування в спірних додаткових угодах положення частини 3 статті 631 ЦК України, згідно з якою сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Висновок з цього питання не має правового значення для вирішення справи, додаткові угоди визнаються судом недійсними у зв`язку із недодержанням в момент вчинення сторонами вимог, які встановлені пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII. 
Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно з частиною 1 статті 236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
На виконання умов договору постачальник передав, а позивач прийняв електричну енергію в обсязі 2235403 кВт на загальну суму 5746586,82 грн.
Загалом за Договором КЕВ міста Чернівці сплачено за електричну енергію 5746586,82 грн за фактичними цінами, встановленими на підставі додаткових угод №1, №2, №3, № 4.
Проте, додаткові угоди № 3, № 4 до Договору суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі”, тому підлягають визнанню недійсними.
Оскільки зазначені додаткові угоди № 3, № 4 до Договору є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором мали регулюватись додатковою угодою від 14.01.2021 №2 до Договору, згідно з якою ціна за одиницю електричної енергії складає 2,43444 грн з ПДВ.
За Договором відповідачем було поставлено 983009 кВт.год електричної енергії за ціною 2,43444 грн за 1 кВт/год з ПДВ та 1252394 кВт.год електричної енергії за ціною 2,67768 грн за 1 кВт/год з ПДВ. 
Отже, вартість поставленої відповідачем електричної енергії, враховуючи встановлену додатковою угодою від 14.01.2021 №2 ціну за одиницю електричної енергії, яка складає 2,43444 грн з ПДВ., становить 5441954,49 грн.
Проте позивач за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив відповідачу 5746586,82 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 304632,33 грн. є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до положень статті 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права стосовно належного (ефективного) способу захисту за позовами про визнання недійсним виконаного/частково виконаного правочину (у т. ч. договору про закупівлю), які викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України). Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором або договором в редакції останньої дійсної додаткової угоди. Відтак постачання електричної енергії споживачу і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов Договору зі змінами, внесеними додатковою угодою №2 від 14.01.2021. Такі висновки відповідають правовій позицій, викладеній у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2023 № 903/366/22.
Враховуючи вищезазначене та наявність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод №3 та № 4 до договору про постачання електричної енергії від 22.10.2020 №872, суд дійшов до висновку про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці 304632,33 грн надмірно сплачених коштів.
Як визначено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі “Руїз Торіха проти Іспанії” вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування “вірогідності доказів”, який на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.
На підставі викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову, визнання недійсними додаткових угод №3 від 11.03.2021 та №4 від 13.09.2021 до договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 №872 та стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів в сумі 304632,33 грн.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача. 
Керуючись ст. 2, 3, 4, 20, 46, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 11.03.2021 до договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 №872.
3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 13.09.2021 до договору про постачання електричної енергії від 22.12.2020 №872.
4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (49031, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, 59, код ЄДРПОУ 34933742) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці (58002, м. Чернівці, вул. Українська, 43, код ЄДРПОУ 08179180, р/р НОМЕР_1 ) надмірно сплачені кошти в сумі 304632,33 грн.
5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Квінтіс Пром 12» (49031, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, 59, код ЄДРПОУ 34933742) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці (58002, м. Чернівці, вул. Українська, 43, код ЄДРПОУ 08179180, р/р НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 8500,38 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2026.

Суддя С.О.Миронюк