Справа № 577/3283/25
Провадження № 2/577/41/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 квітня 2026 року м.Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі: 
головуючого судді   Потій Н.В.
за участю секретаря   Волошко І.С.,
представника позивача Юсан І.О.,
відповідача    ОСОБА_1 ,
представника відповідача  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-
В С Т А Н О В И В:
І. Стислий виклад позиції сторін.
Представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Юсан І.О. звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити ОСОБА_3 , додатковий строк тривалістю у 6 місяців, після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла хрещена мати позивача - ОСОБА_4 , яка за життя, 11.09.2012 уклала заповіт за яким все своє майно заповіла ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача ОСОБА_7 , на піжставі довіреності, звернулася до приватного нотаріуса Ничвидюк Н.А. із заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , але отримала відмову, у зв`язку з пропущенням 6 місячного строку для прийняття спадщини; рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача стверджує, що ОСОБА_3 своєчасно не оформив спадщину з поважних причин, враховуючи, що ОСОБА_3 є громадянином України, народився у м. Феодосія, Республіка Крим, з народження проживає в Автономній Республіці Крим та в умовах повномасштабної агресії рф проти України не мав змоги вчасно прибути до м. Конотоп для подання заяви про прийняття спадщини. Поштове сполучення між тимчасово окупованою АРК відсутнє, окупаційна влада не дозволяє виїзд чоловікам віком до 60 років. Фактично на даний час позивач позбавлений можливості вчасно реалізувати своє право на прийняття спадщині, що зумовлено реаліями на які позивач не може вплинути. Зазначає, що права і свободи людини і громадянина в Автономній Республіці Крим встановлюються і гарантуються Конституцією України. 
У відзиві на позов ОСОБА_1 заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що укладений договір про надання правничої допомоги ОСОБА_3 не міг укласти особисто. Мати позивача, яка живе в м. Конотоп, і яка ймовірно звернулася за представництвом сина, не має юридично повноважень. Вважає, що ОСОБА_3 давно має громадянство країни – агресора, оскільки активно займається бізнесом. На думку відповідача, громадянин рф не може отримувати в Україні спадщину (а.с.21-27).
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.07.2025 на 08:30 год (а.с.11)
17 червня 2025 року надійшов відзив на позов (а.с. 21-23). 
08 липня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 31.07.2025 на 09:00 год., зобов`язано представника адвоката Юсан І.О. надати докази на підтвердження її повноваження (а.с.84). 31 липня 2025 року, у зв`язку з неявкою сторін, підготовче судове засідання відкладено на 24.09.2025 на 09:00 год. (враховуючи перебування судді з 04.08.2025 по 03.09.2025 в щорічній відпустці) (а.с.101,102). 24 вересня 2025 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному (а.с.104).
09 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 03.11.2025 на 13:30 год. (а.с.106,107)
03 листопада 2025 року судове засідання відкладено, за клопотання представника позивача адвоката Юсан І.О. (а.с.111). 24 листопада 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з хворобою відповідача (а.с.114). 11 грудня 2025 року, 13 січня 2026 року розгляд справи відкладено, за клопотанням відповідача (а.с.117, 121). 11 лютого 2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги (а.с.125-126). 16 лютого 2026 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю представника відповідача у іншому судовому засідання. (а.с.128). 26 лютого 2026 року справа в судове засідання не вносилася в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному (а.с.129). 09 березня 2026 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою в судове засідання адвоката Овчинникової Р.О. (а.с.131). 
02 квітня 2026 року представнику позивача адвокату Юсан І.О надано час для підготовки до судових дебатів, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 15.04.2026 на 08:30 год. (а.с.134-135)
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Юсан І.О. позов підтримує і просить задовольнити. Зазначає, що факт проживання ОСОБА_3 в АРК, а саме в АДРЕСА_2 , у квартирі приватизованій членами його родини, підтверджується довідкою форми № 5, відміткою в паспорті позивача про його народження у м. Феодосія, показами свідків, а також рішенням Конотопського міськрайонного суду від 11.02.2025 у справі №577/6927/24, де у відомостях про найменування сторін, місцем проживання заінтересованої особи ОСОБА_3 зазначено АРК, м. Феодосія. Просить врахувати, що встановлений законом шестимісячний строк позивач пропустив через повномасштабну військову агресію рф 24 лютого 2022 року.
Відповідач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_3 пропустив строк без поважних причин. Позивач стверджує, що заблокований в окупації без можливості виїзду, але довіреність оформив у м. Сочі. На думку відповідача, позивач мав можливість знайти і спосіб міжнародної відправки документів. Покази допитаних судом свідків є суперечливими, один зі свідків стверджує, що позивач проживає у м. Феодосія, а інший в м. Севастополь. При цьому зареєстрований ОСОБА_3 на підконтрольній території України. Жодного офіційного документа про проживання в окупації суду не надано. У 2018 році позивач зміг оформити прописку та зареєструвати дитину в Україні, що свідчить про те, що він володіє способами взаємодії з нашою державою. Більше того, мати позивача ОСОБА_7 регулярно відвідувала окупований Крим, була «каналом зв`язку» через який позивач мав можливість подати заяву. Зауважує, що якщо людина користується правами громадянина тоді коли їй це вигідно (оформлення прописки, тощо), вона має докласти мінімальних зусиль і для того щоб виконати і свої обов`язки, зокрема вчасно подбати про прийняття спадщини. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини, порушує принцип рівності громадян перед законом. Зауважила, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження у справі №577/6927/24, в анкетних даних ОСОБА_3 вона зазначила адресу його проживання в м. Феодосія на час його народження. Насправді їй невідомо де проживає ОСОБА_3 . Вона не визнає факт його проживання протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 саме в АРК. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Овчинникова Р.О. прохає суд відмовити в задоволенні позову. Просить врахувати, що допустимі докази реєстрації і проживання ОСОБА_3 в Криму відсутні. Надана довідка не містить апостилю, невідомо ким видана. Доведеною обставиною є те, що позивач, як громадянин України, має зареєстроване місце проживання в Україні, а саме в с. Заводське Конотопського району. Можливо позивач проживає в АРК, можливо в рф, в такий спосіб ухиляючись від служби в Збройних Силах України. На території АРК не має активних бойових дій. Свідок ОСОБА_7 є матір`ю позивача і відповідно заінтересованою особою, а тому її покази викликають сумнів. Рішенням у справі №577/6927/24 не встановлено місце проживання ОСОБА_3 , оскільки ця обставина судом не досліджувалася, а стосувалася факту родинних відносин. Позивач не довів, що протягом шести місяців після відкриття спадщини він проживав в АРК, а також, що мав істотні непереборні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини. Зауважує, що за будь-яких умов, позивач міг подати нотаруісу заяву про прийняття спадщини, підписану електронним цифровим підписом. 
Третя особа приватний нотаріус Ничвидюк Н.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. 
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно копії паспорту вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Феодосія Республіка Крим (а.с. 7), згідно відмітки в паспорті знятий з реєстрації в АРК (а.с. 122 ) та відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 з 10 травня 2018 року зареєстрований по АДРЕСА_3 (а.с.7 на звороті).
З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Конотопі (а.с. 8).
За життя, 11 вересня 2012 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклал заповіт, посвідчений приватним нотаріусом за яким усе своє майно, заповіла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках, кожному порівну (а.с. 38).
Згідно свідоцтва про шлюб, 10.11.2012 ОСОБА_8 , 1968 р.н. зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , 1977 р.н., після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_9 (а.с.39)
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.06.2025, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №70/2024 (а.с. 30).
З копії наданої суду спадкової справи №70/2024 вбачається, що 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ) звернулася до приватного нотаріуса Ничвидюк Н.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 32). Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за №53361441 (а.с.33). Місце відкриття спадщини перевірено за повідомленням управління адміністративних послуг Конотопської міської ради від 05.08.2024 №3230, де вказано, що померла з 22.02.1954 по день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 одна (а.с. 32,35-37, 39 на звороті, 40). 
12 грудня 2024 року приватний нотаріус Ничвидюк Н.А. відмовила ОСОБА_11 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки надані архівний витяг Державного архіву від 13.09.2024 №С-113 щодо запису акту про подружжя №21, про реєстрацію 11.02.1931 шлюбу баби ОСОБА_12 із ОСОБА_13 не містять повної інформації про те як зазначалися кожне із подружжя «по батькові», а наданому архівному витягу Державного архіву від 12.09.2024 №С-111 щодо запису про народження батька ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , невірно вказане прізвище батьків і дитини ОСОБА_15 замість ОСОБА_16 , а також імена батьків, підтвердити наявність підстав до закликання до спадкоємства за законом неможливо. Рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин (а.с.44 на звороті).
Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 11 лютого 2025 року встановлено факт, що ОСОБА_12 перебувала у шлюбі із ОСОБА_13 з 11.02.1931 р. Встановлено факт, що ОСОБА_14 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 , був сином ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45).
З копії довіреності №23АВ5981624 від 23.01.2025, посвідченої нотаріусом Сочинського нотаріального округу Мінасян Л.С. (м. Сочі Краснодарський край), яка містить апостиль управління Мінюсту рф по Краснодарському краю від 25.02.2025, перекладена на українську мову та засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. 06.05.2025, вбачається, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Феодосія Республіки Крим, громадянин України НОМЕР_1 документ виданий Феодосіївським ГО ГУ МВД України в Криму 17.03.2000, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) уповноважує ОСОБА_7 , вести справи щодо оформлення їх спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті - громадянки України ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема уповноважує її подавати заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину, реєстрацію прав власності на майно померлого, отримати свідоцтва про право на спадщину . Довіреність видана строком на п`ять років, з правом передоручення повноважень по цій довіреності іншим особам. (а.с. 94-97).
11 квітня 2025 року приватним нотаріусом Ничвидюк Н.А. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири в АДРЕСА_4 (а.с. 73-74) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки двокімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_4 , що належала померлій ОСОБА_4 (а.с.75).
30 квітня 2025 року ОСОБА_19 , на підставі вказано довіреності від імені ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 77 на звороті).
01.05.2025 приватний нотаріус Ничвидюк Н.А. повідомила ОСОБА_7 про те, що у встановлений шестимісячний строк після смерті спадкодавця, ОСОБА_6 не звертався із заявою про прийняття спадщини; прийняття спадщини уповноваженими представниками за довіреністю та подання заяв після закінчення шестимісячного строку з дня прийняття спадщини, чинним законодавством України не передбачено (а.с. 81 на звороті – а.с. 82).
27.05.2025 між адвокатом Юсан І.О. та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє за дорученням від 23.01.2025, посвідченим нотаріусом Сочинського нотаріального округу Мінасян Л.С. (м. Сочі Краснодарський край), яка містить апостиль управління Мінюсту рф по Краснодарському краю від 25.02.2025, перекладена на українську мову та засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. 06.05.2025, укладено договір про надання правничої допомоги № 101 (а.с.93), на підставі якого адвокат Юсан І.О. звернулася до суду з позовом про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що за життя товаришувала із ОСОБА_4 , яка є хрещеною її синів та ОСОБА_20 . Остання залишила заповіт на користь хрещеників. Свідок постійно проживала в м. Феодосії, наразі як внутрішньо переміщена особа зареєстрована в с. Заводське Конотопського району. Її син ОСОБА_3 з народження постійно проживає в Криму, спочатку мешкав в м. Севастополі, потім в м. Феодосія. Через запровадження в Україні воєнного стану, не має змоги залишити територію Криму. З метою оформлення спадкових прав сина, вона приїздила в Крим, потім в м. Сочі, де було оформлено нотаріальну довіреність від імені ОСОБА_3 для представництва нею інтересів сина у питанні оформлення спадщини. Вживали заходів для апостилювання цієї довіреності та засвідчення перекладу нотаріусом в Україні.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що померла ОСОБА_4 – це його кума, ОСОБА_3 її хрещеник. Востаннє він спілкувався з ОСОБА_3 приблизно у 2017-2018 році, на той час ОСОБА_3 проживав у м. Севастополі. Де ОСОБА_3 проживав у подальшому, зокрема після смерті ОСОБА_4 йому невідомо. Також відомо, що ОСОБА_3 приїздив у 2018 році в м. Конотоп, з того часу більше з ним не спілкувався.
ІV. Норми права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.
Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. 
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19», від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18). Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №619/2906/23. 
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
V. Оцінка суду.
Вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази, допитавши свідків, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц (провадження № 61-1750св18), від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц (провадження № 61-2397св18), від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 20 вересня 2023 року у справі № 161/15373/21 (провадження № 61-3965св22).
Як на підставу для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на проживання в Автономній Республіці Крим і пов`язані з цим труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Однак, вказана обставина не доведена допустимими докази.
Звертаючись до суду, у позовній заяві позивач взагалі не зазначив конкретну адресу в Автономній республіці Крим, за якою ОСОБА_3 проживав протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом визначеного законодавством строку для прийняття спадщини.
Натомість, згідно наданого позивачем Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 з 10 травня 2018 року зареєстрований по АДРЕСА_3 , а в паспорті громадянина України наявна відмітка про зняття з реєстрації в АРК.
Покази свідка ОСОБА_7 про проживання ОСОБА_3 в м. Феодосія, суд оцінює критично, враховуючи, що свідок є матір`ю позивача і відповідно зацікавлена у вирішенні цієї цивільної справи.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що востаннє спілкувався з ОСОБА_3 приблизно у 2017-2018 році, на той час ОСОБА_3 проживав у м. Севастополі. Де ОСОБА_3 проживав у подальшому, зокрема після смерті ОСОБА_4 йому невідомо. Також відомо, що ОСОБА_3 приїздив у 2018 році в м. Конотоп.
Посилання представника позивача на рішення у справі №577/6927/24 суд визнає неспроможними, оскільки в цій справі суд не досліджував докази на підтвердження місця проживання ОСОБА_3 , а адресу останнього заявниця вказувала як останню відому за місцем його народження в АДРЕСА_5 .
Суд зауважує, що при вирішенні питання про визначення додаткового строку про прийняття спадщини саме позивач повинен довести поважніпричини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Надану копію особового рахунку № НОМЕР_2 на квартиру по АДРЕСА_2 , видану 21.01.2025 ОСОБА_7 , суд визнає недопустимим доказом, оскільки документ (копія) неналежної якості: відсутня повна адреса житлового будинку, зокрема відсутні відомості про місто, область, регіон, де розташована квартира, відсутня дата реєстрації осіб, нерозбірливі прізвища осіб членів родини (окрім ОСОБА_7 , якій видано довідку), не розбірливо зазначена установа, яка видала цю довідку; довідка не містить апостилю та перекладу на українську мову (а.с.5). Суд враховує, що з дати зупинення дії Конвенції 1993 у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, про що позивачем надано відповідне роз`яснення Міністерства юстиції України (а.с. 99-100).
З наданої позивачем копії довіреності від 23.01.2025, посвідченої нотаріусом Сочинського нотаріального округу Мінасян Л.С. (м. Сочі Краснодарський край), яка містить апостиль управління Мінюсту рф по Краснодарському краю від 25.02.2025, перекладена на українську мову та засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.05.2025, тобто є належним та допустимим доказом, вбачається, що громадянин України ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому відомості про його фактичне місце проживання в Автономній республіці Крим, на що посилається позивач, відсутні. Само по собі зазначення місця народження, не може свідчити про те, що особа проживає в м. Феодосія.
У відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємці мають широкі правові можливості щодо здійснення права на спадкування як шляхом особистого звернення до нотаріуса, уповноваженої на це посадової особи органу місцевого самоврядування або дипломатичної консульської установи, так і шляхом направлення заяви про прийняття спадщини поштою, заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, надісланої технічними засобами електронних комунікацій.
Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3 , який є громадянином України, з 10 травня 2018 року зареєстрований по АДРЕСА_3 , не надав суду належних та допустимих доказів існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Конотопі.
Суд також враховує правовий висновок, Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), за яким суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою ( пункти 53 - 58 постанови).
З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст. 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 247, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Представник позивача: адвокат Юсан Інна Олександрівна, адреса: м. Конотоп, пр. Миру,15/63 РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_6 .
Представник відповідача: адвокат Овчинникова Раїса Олексіївна, адреса: м. Конотоп, пр. Миру,12/52.
Третя особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна, адреса: м. Конотоп, пр. Миру,12.
Повний текст рішення суду складено 27 квітня 2026 року об 11:00 год.

Суддя        Н.  В. Потій