Справа № 216/7638/25
провадження 2/216/1095/26

РІШЕННЯ
іменем України
01 травня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Скиба М.М..
за участі: секретаря судового засідання Сирко І.В.,
представника позивача - Сікорської О.В.
представника відповідача - Козаренко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності, 

ВСТАНОВИВ:
До Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області звернувся позивач Криворізька міська рада з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності.
Ухвалою суду відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності в сумі 269275, 56 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: громадянин ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна, а саме відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2025 №441657304 та №441657178 за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на комплекс будівель відповідно:
- з 25.01.2012 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 35875496);
-з 20.08.2015 на АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право - 10869279).
Вказане нерухоме майно розміщене на сформованій земельній ділянці комунальної власності , власником якої є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради, загальною площею 0,3239 га, з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094.
Вказана ділянка є зформованою починаючи з 11.10.2019 р.
Відповідачем не укладено з власником земельної діляники - органом місцевого самоврядування договору оренди земельної ділянки. 
З огляду на наведене позивач вважає, що таким чином фактичний користувач земельної ділянки - відповідач, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею. Зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України
Позивач зазначає, що сума безпідставно збережених коштів громадянкою ОСОБА_1 , за користування земельною ділянкою № 1211000000:08:158:0094 площею 0,3239 за період 01.01.2022 по 31.12.2024 складає 269 275,56 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.
На позовну заяву надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що на території земельної ділянки 1211000000:08:158:0094 розташоване протирадіаційне укриття. Зазначає, що відповідно до п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ доповнено п.п. 69.14, яким передбачено, що тимчасово, на період з 01 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності (далі – орендна плата)) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди (абзац перший п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ).
Внесеними змінами Законом №3050 до ст. 51 Закону №962 доповнено перелік земель, які підлягають консервації, зокрема додані землі, на яких розташовані військові інженерно-технічні та/або фортифікаційні споруди. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач не є балансоутримувачем відповідного протирадіаційного укриття. Окрім того у відзиві зазначено, що ОСОБА_1 не писала та не підписувала заяву від 18.10.2019 року на яку спирається Позивач як на доказ того, що її майно перебуває на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення за доводами, фактично викладеними в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2025 №441657304 та №441657178 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на комплекс будівель відповідно:
- з 25.01.2012 на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 35875496);
-з 20.08.2015 на АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право - 10869279)., 
Вказане нерухоме майно розміщене на сформованій земельній ділянці комунальної власності , власником якої є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради, загальною площею 0,3239 га, з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094, що підтверджується витягаом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Відповідачем не укладено з власником земельниою ділянки - органом місцевого самоврядування договору оренди земельниої ділянки. 
Внаслідок відсутності договірних відносин з використання земельної ділянки, відповідач у справі не сплачує плату за землю.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цієюКонституцією.
Відповідно достатті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є:
а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 вересня 2018 року в справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18).
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.  Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі -ПК України), тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72,14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначенимистаттею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першоюстатті 21 Закону України «Про оренду землі».
Земельний Кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин першої, другої статті 120 цього Кодексу до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року в справі № 924/856/20.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що після набуття права власності на нежитлове приміщення у відповідача могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташоване відповідне приміщення.
Незважаючи на те, що нежитлове приміщення не може бути відокремлене від земельної ділянки, на якій воно розташоване, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16 (провадження№ 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17 (провадження№ 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17 (провадження№ 14-32цс19), у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року в справі№ 912/1188/17, від 21 січня 2019 року в справі № 902/794/17, від 04 лютого2019 року в справі № 922/3409/17, від 12 березня 2019 року в справі№ 916/2948/17, від 16 листопада 2022 року в справі № 922/519/20, від 28 червня 2023 року у справі № 726/349/21 (провадження № 61-18143св21).
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Безпідставне набуття у користвання відповідачем спірної земельної ділянки у зазначений у позові період не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме набуття відповідачем у власність будівель, які безпосередньо пов`язані із земельною ділянкою.
У справі, що розглядається, встановлено, що Відповідно до договору про поділ часток спільного майна в натурі від 29.12.2011, Сторони, у тому числі ОСОБА_1 , були співвласниками комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці 1211000000:08:158:0056. ОСОБА_1 в комплексі розташованому за адресою: АДРЕСА_1 належало 19/200 часток, а саме: павільйон площею забудови 239,3 кв.м., павільйон площею забудови 315,4 кв.м., огорожа №5, ворота №6, огорожа №9. З моменту укладення договору про поділ часток спільного майна в натурі від 29.12.2011, спільну часткову власність на комплекс, який знаходиться на АДРЕСА_1 припинено, і за кожною із Сторін зареєстровано право приватної власності, як на окремі виділені в натурі об`єкті нерухомого майна.
У заяві від 18.10.2019 про надання в орендне користування земельної ділянки (копія якої наявна в матеріалах справи) представник відповідача підтверджує, що комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_2 и розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером1211000000:08:158:0094, площею 0,3239 га. Таким чином в судовому засіданні знайшов підтвердження факт розшташування нерухомого майна належного відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером1211000000:08:158:0094 і у період з 01.01.2022 по 31.12.2024 в який між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 не існувало договірних відносин.
Відповідно до рішення Криворізької міської ради №2998 від 29.08.2018 року Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ФОП ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Також в матеріалах справи наявна заява від імені ОСОБА_1 від 18.10.2019 року в якій останя просить передати в постійне користування земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності - кадастровий номер 1211000000:08:158:0094. 
Окрім того в матеріалах справи наявна заява від імені ФОП ОСОБА_1 від 31.07.2018 підписана представником, як зазаначено в заяві за довіреністю №4938 від 13.10.2015 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючу забудовуза адресою: АДРЕСА_2 .
Також в матеріалах справи наявні графічні матеріали з обгрунтування площі та меж земельної ділянки для розміщення існуючого комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_2 виконані ФОП ОСОБА_2 за замовленням ФОП ОСОБА_1 в якому зокрема наведено обгрунтування площі необхідної земельної ділянки під наявним майном: градирня, блок-пункт, огорожа, ворота, павільйон літ (з), павільйон літера (и), огорожа, ворота саме в розмірі 0,3239 га.
Рішенням Криворізької міської ради від 27.11.2019 №4280 ОСОБА_1 відмовлено в наданні у користування земельної ділянки для розміщення комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094, площею 0,3239 га
Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач як власник нерухомого майна став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено майно.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Згідно із частинами першою-четвертою та дев`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 и,12к на якій знаходиться об`єкт нерухомості, власником якого є відповідач, є сформованою, має кадастровий номер 1211000000:08:158:0094 , має чітко визначені межі та площу 0,3239 га, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001747062025 від 01.09.2025.
В матеріалах справи наявний витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.04.2024 року , відомості з якого є обов`язковими при визначенні орендної плати, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094 площею 0,3239 га становить 10766889,46 грн.
Доказів на її спростування відповідач суду не надав.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит представника відповідача Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомило, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 обліковується захисна споруда цивільного захисту №13919 стан готовності - не готовий, балансоутримувач невідомий. Також відповідно до відповіді на адвокатський запит представника відповідача ТОВ "АВК-ГАРАНТ", зазначило, що протирадіаційне укриття знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Окружна 12к, також представником відповідача були додані відповідні графічні матеріали зі схематичним зображенням вказаної земельної ділянки.
Щодо доводів відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до закону 15.03.2022 №2120-ІХ, який набрав чинності 6 травня 2023 року пп. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ викладено в наступній редакції, Тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим територія міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією не включена. 
Окрім того визначення терміну фортифікаційна споруда наведено в п. 2 порядку прийняття-передачі військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд у тимчасове користування підрозділами сил оборони, їх утримання та обслуговування затвердженого наказом Наказ Міністерства оборони України 24 лютого 2025 року № 139 та до вкзаного переліку протирадіаційне укриття не включено. Відповідно до відповіді на адвокатський запит представника відповідача Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомило, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 обліковується захисна споруда цивільного захисту, а не фортифікаційна споруда. Таким чином на вказану земельну ділянку не розповсюджується дія п.п. п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ.
Щодо посилання представника відповідача на ст. 122 ЗК України, а саме, що не нараховується орендна плата за договорами оренди земельних ділянок державної і комунальної власності, щодо яких відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗКУ, прийнято рішення про затвердження робочого проєкту землеустрою щодо консервації земельної ділянки на строк, визначений цим робочим проєктом (абзац другий п. 288.8 ПКУ), суд вважає за необхідне звернути увагу, на наступне.
Постановою КМУ № 35 від 19.01.2022 року затверджено порядок консервації земель.
Відповідно до п. 2 зазначеного порядку консервація земель здійснюється шляхом припинення чи обмеження їх господарського використання у порядку, передбаченому законодавством, на визначений строк та залуження, заліснення або ренатуралізації.
Згідно п. 5 вказаного порядку консервація земель державної та комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. 
Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, прийнято рішення про затвердження робочого проєкту землеустрою щодо консервації земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0094 площею 0,3239 га, якою фактично користується відповідач. Таким чином відповідні доводи представника відповідача є необгрунтованими.
Щодо посилання представника відповідача на п. 9 Постанови КМУ "Деякі питання використання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту N 138 від 10.03.217 р. відповідно до якого утримання об`єктів фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами та те, що споруда цивільного захисту є самостійним об`єктом правовідносин, суд зазначає, що позовних вимог про стягнення з відповідача будь-яких коштів пов`язаних з утриманням у готовності до використаня за призначенням об`єктів фонду захисних споруд позовна заява не містить, а отже вказані аргументи представника відповідача не відносяться до предмету спору.
Доводи представника відповідача, що відповідач фактично не користується всією земельною ділянкою суд відхиляє, оскільки земельна ділянка саме такої площі була сформована в тому числі за відповідним зверненням відповідача (її представника).
В відповідних графічних матеріалах наведене нормативне обгрунтування відповідної площі та меж земельної ділянки для розміщення існуючого комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 и, 12 к належних відповідачу з урахуванням характеру господарської діяльності . Вказані графічні матеріали виконані ФОП ОСОБА_3 на замовлення відповідача.
Саме по собі розташування на вказаній земельній ділянці споруди цивільного захисту не звільняє відповідача від обов`язку передбаченого ст. 1212 ЦК України.
Окрім того у зв`язку з користуванням відповідачем його нерухомим майном, розташованим на сформованій земельній ділянці презюмується його користування усією спірною змельною ділянкою (подібний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 16.08.2021 у справі №922/1646/20).
Доказів того, що відповідач користується будь-якою іншою сформованою земельною ділянкою на території якої розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать відповідачу, матеріали справи не містять.
Постанова Верховного суду Суду від 26.04.2023 у справі № 924/438/22, на яку посилається представник відповідача, винесена у справі з іншим предметом спору, а тому правовідносини які склались між учасниками справи № 924/438/22 та цієї справи не є подібними.
Відповідно до наданого суду розрахунку, з яким погоджується суд, сума безпідставно збережених коштів відповідачем за користування вищевказаною земельною ділянкою за період 01.01.2022 по 31.12.2024 року складає 269275, 56 грн.
Таким чином суд приходить до висновку, що сума безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 , за бездоговірне користування земельною ділянкою Криворізької міської територіальної громади в особі Криворізької міської ради кадастровий номер 1211000000:08:158:0094 площею 0,3239 на якій розміщено нерухоме майно відповідача , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 и, 12 к за період 01.01.2022 по 31.12.2024 року складає 269 275,56 грн..
Оскільки свого контрозрахунку на розрахунок позивача відповідач не надала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю стягнувши з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 269275, 56 грн.
На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3231, 30 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259,263,264,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності в сумі 269 275 (двісті шістдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят п`ять) грн. 56 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради - 3231 (три тисячі двісті тридцять одна) грн. 30 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення .
Відомості про сторони: 
Позивач: Криворізька міська рада, ЄДРПОУ 33874388, 50101, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, площа Молодіжна,1.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя           М.М.СКИБА