П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/3585/25
Провадження № 22-ц/4815/617/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі – позивач, ТОВ «Сучасний факторинг») звернувся у суд з позовом до  ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якій просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» заборгованість за кредитним договором №10211111505 від 15.10.2021 у розмірі 38158.28 грн. та покласти на відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви, позивач вказував, що 15.10.2021 між відповідачем та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено Договір позики №10211111505, згідно з умовами якого сума кредиту складає 19788.20 грн. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються терміном на 24 місяці з відсотковою ставкою 68.12% в рік. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.06.2025 становить 38158.28 грн, та складається із загальної заборгованості за тілом кредиту сумі 19 788.20 грн. та заборгованості за сумою комісії/відсотків в сумі 17 578.55 грн., заборгованість за сумою комісії за обслуговування в сумі 791.53 грн. Покликаючись, що відповідач взяті зобов`язання в добровільному порядку не виконує, представник позивача просить позов задоволити, стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 38 158.28 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422.40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -  відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Сучасний факторинг» із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що рішення є таким, що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права з огляду на наступне.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи містять погодження надання кредиту та укладення договору, зокрема платіжна інструкція №1028075 підтверджує здійснення переказу коштів в сумі 16 698.90 грн. на рахунок отримувача ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» з призначенням платежу «оплата споживчого кредиту за Кожевнікова В.В.» по кредитному договору №10211111505 від 15.10.2021 року.
Відповідно до кредитного договору №10211111505 від 15.10.2021 року сторонами було визначено строк та плату за користування кредитом, реальну річну ставку, щомісячну комісію, розмір щомісячного платежу та плату за користування кредитом та штрафи при простроченні сплати чергового платежу, визначення сукупної вартості кредиту. Також, сторонами погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежів, проценти за користування кредитом.
Відповідач фактично користувався кредитними коштами протягом усього строку кредитування, однак кошти не були повернені, що свідчить про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Незважаючи на це, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.10.2021 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем укладений Кредитний договір у формі заяви-приєднання до кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №10211111505, за умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 19788,20 грн.
Згідно Публічної пропозиції на укладення Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» (затверджено наказом №07/21-П від 12.07.2021 року, дата набрання чинності 12.07.2021 року) та ст. 633 Цивільного кодексу України, ТОВ «Сучасний Факторинг» було оголошено Публічну пропозицію (оферту) на укладання Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» (надалі - Публічна пропозиція) (а.с. 7 – 11).
Згідно розділу 1. Договір укладається шляхом приєднання до його умов Позичальника, в порядку передбаченому Публічному пропозицією та набуває чинності після здійснення дій, визначених в пп. 1.4.1 Публічної пропозиції.
Відповідно до п. 1.3. передбачає, що з метою приєднання до Договору, Позичальник зобов`язаний за особистої присутності через Кредитного посередника надати Кредитору інформацію та документи необхідні для проведення його ідентифікації та верифікації, оцінки кредитоспроможності, та заповнені і підписані власноручним підписом: 
- Заяву - приєднання до Договору (далі Заява - приєднання), згідно форми, що є Додатком №1 до цієї Публічної пропозиції; 
- Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), згідно форми, що є додатком №2 до цієї Публічної пропозиції.
З моменту вчинення позичальником дій передбачених п. 1.3. публічної пропозиції, вважається, що Позичальник в повній мірі та безумовно приєднався до умов Договору. Публічна пропозиція, Заява - приєднання та Графік платежів, підписані та подані Позичальником відповідно до умов Публічної пропозиції складають укладений між Кредитором та Позичальником Договір (п. 1.4).
Згідно розділу 2 кредитор надає Позичальнику кредит у гривні у сумі та на умовах, передбачений Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту, що надається за Договором - кредит.
Відповідно до розділу 3 кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, повернення та платності. Моментом (днем) надання/отримання кредиту вважається момент (день) перерахування Кредитором суми кредиту за реквізитами вказаними в Заяві - приєднанні.
На підтвердження заборгованості за кредитним договором 10211111505 від 15.10.2021 року позивачем подано виписку з особового рахунку за кредитним договором, відповідно до якої у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» утворилась заборгованість станом на 12.06.2025 р. (включно) становить 38 158,28 грн., а саме:
- загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 19 788.20 грн.;
- загальна заборгованість за сумою комісії/відсотків становить: 17 578.55 грн.
- заборгованість за сумою комісії за обслуговування становить 791.53 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що долучена до позову виписка з особового рахунку таким доказом визнана не може бути, оскільки викладена у ній інформація носить не конкретний, а узагальнюючий характер про загальну суму боргу по тілу кредиту та відсотках.
Крім цього, до матеріалів не долучено доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару.
Суд першої інстанції вказав, що виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. застосувавши правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Разом з цим суд першої інстанції врахував, що у матеріалах справи, також, відсутній розрахунок заборгованості відповідача, що позбавляє можливості встановити точну суму боргу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Перевіривши матеріли справи, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано до суду доказів, що відповідач користувався наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.
У відповідності до ст. 81 ЦК України, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.
Завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників судового процесу (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На суд покладено обов`язок створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, зокрема, в результаті здійснення судом і особами, які беруть участь у справі, доказування і пізнання у встановленому процесуальному порядку. Особливість доказування полягає в тому, що воно є як правом, так і обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.
Водночас суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Верховним Судом у постанові від 17.12.2021 у справі № 278/2177/15-ц зазначено: «Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних на день операцій і призначаються для видачі чи відсилання клієнту. Отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути доказами заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором».
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Отже, з урахуванням зазначеного, доказами, що підтверджують заборгованість за кредитом може слугувати виписка з особового рахунку, на підставі якої складено розрахунок заборгованості з помісячним відображенням внесених платежів та виникненням боргових зобов`язань.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено заявлені позовні вимоги.
Разом з тим, до матеріалів справи не долучено детального розрахунку заборгованості боржника за зобов`язаннями перед кредитором.
Долучена до позову виписка з особового рахунку таким доказом визнана не може бути, оскільки викладена у ній інформація носить не конкретний, а узагальнюючий характер про загальну суму боргу по тілу кредиту та відсотках (а.с. 13).
Окрім цього, до матеріалів не долучено доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, або за реквізитами продавця товару.
До поданої апеляційної скарги представник ТОВ «Сучасний факторинг» долучив платіжну інструкцію №1028075, що підтверджує здійснення переказу коштів в сумі 16 698.90 грн. на рахунок отримувача ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» з призначенням платежу «оплата споживчого кредиту за Кожевнікова В.В.» по кредитному договору №10211111505 від 15.10.2021 року.
Колегія суддів не бере до уваги квитанцію, долучену до апеляційної скарги, оскільки зазначений доказ не подавався до суду першої інстанції, а підстав для його прийняття судом апеляційної інстанції не наведено.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів за користування кредитними коштами.
В оцінці поведінки позивача, як професійного учасника ринку фінансових послуг, суд апеляційної інстанції враховує, що до таких суб`єктів висуваються підвищені вимоги щодо дотримання правил та процедур, обачності та розсудливості у веденні справ. Відповідно, вимоги до рівня ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони. Аналогічна позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» - Зубленко Олександри Дмитрівни залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       Боймиструк С.В.

Суддів:         Гордійчук С.О.

Шимків С.С.