Справа № 758/3880/24 
Категорія 30 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП», про визнання недійсним акту прийому передачі майна, визнання недійсними договорів дарування, -
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року адвокат Самарцев Ярослав Юрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП», про визнання недійсним акту прийому передачі майна, визнання недійсним договору, в якому просив: визнати недійсним акт прийому передачі майна, для його внесення засновником для формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП» від 17.10.2017, між засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП» ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП» (Код - 41648266); визнати недійсним договір дарування №11861 земельної ділянки площею 0,0659 га., яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої 8000000000:91:445:0009; визнати недійсним договір дарування №11860 садового будинку АДРЕСА_2 , площею 211,00 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1994 по 07.08.2019. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям було набуто у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0659 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 800000000091:445:0009, цільове призначення: ведення садівництва, де згодом у 2012 році було побудовано будинок АДРЕСА_3 . Позивачу стало відомо, що 17.10.2017 відповідач передала зазначене майно до статутного капіталу ТОВ «РІЄЛТІ ГРУПП» без його згоди, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Ковбасюк О.О. 
Ухвалою суду від 09.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. Встановлено порядок і строки подання заяв по суті спору. 
10.09.2024 представником відповідача адвокатом Ільїною Д.В. подано до суду відзив на позовну заяву з доказами. 
Ухвалою суду від 09.12.2024 вирішено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву, а відзив - залишено без розгляду.
18.10.2024 представником позивача адвокатом Самарцевим Я.Ю. подано до суду клопотання про долучення доказів. Протокольною ухвалою суду вирішено строк на подання доказів поновити, клопотання задовільнити.
08.12.2024 представником відповідача адвокатом Маляром С.А., з дозволу суду, подано суду додаткові пояснення у порядку ч. 5 ст. 174 ЦПК України. Протокольною ухвалою вирішено додаткові пояснення долучити до матеріалів справи.
В додаткових поясненнях представник відповідача наголошує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вважає, що право позивача не є порушеним, а обраний ним спосіб захисту - неефективний, такий, що не призводить до відновлення порушеного права, зазначає про відсутність належних і допустимих доказів в матеріалах справи.
29.09.2025 представником відповідача адвокатом Маляром С.А. подано до суду клопотання про поновлення строків на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи. Вказане клопотання судом задоволено. Докази долучено до матеріалів справи.
01.10.2025 представником позивача адвокатом Самарцевим Я.Ю. подано до суду клопотання про поновлення строків на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи. Вказане клопотання судом задоволено. Докази долучено до матеріалів справи.
В судове засідання 04.03.2026 учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. 
Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника. Проти задоволення позову заперечували.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що сторони скористалися своїм правом на подання заяв по суті спору і доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень, в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для ухвалення рішення, суд вважає можливим ухвалити судове рішення за такої явки учасників справи.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.08.1994 Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 у справі № 759/12847/18 шлюб між сторонами розірвано.
Разом з позовною заявою представником відповідача адвокатом Самарцевим Я.Ю. подано копії документів (т.1 а.с. 8-19), серед яких: копія акту прийому-передачі майна, копія кадастрового плану земельної ділянки, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія договору дарування земельної ділянки, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія договору дарування садового будинку, копія протоколу Загальних зборів засновників ТОВ «РІЄЛТІ ГРУПП» від 09.10.2017.
В позовній заяві представником позивача адвокатом Самарцевим Я.Ю. зазначено, що «оригінали поданих до позову копій документів знаходяться у позивача та/ або відповідача по справі, та/або нотаріуса».
Разом з тим, суд не бере до уваги такі докази та вважає їх недопустимими з огляду на таке.
В рішенні Подільського районного суду м. Києва від 01.05.2025 у справі № 758/9319/24 було встановлено, що оригіналів наведених вище доказів ОСОБА_1 не має, а копії таких було отримано в нотаріуса. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.
Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі встановлення опіки над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, опікун, призначений над таким майном, має право отримувати довідки про нотаріальні дії, вчинені стосовно таких осіб або за їх дорученням, якщо це необхідно для вжиття заходів, пов`язаних з опікою над майном. Довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться у провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обов`язковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, Національному агентству з питань запобігання корупції - на його письмовий запит, здійснений з метою виконання повноважень, визначених Законом України «Про запобігання корупції», Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню - на їхню обґрунтовану письмову вимогу, направлену у зв`язку з розглядом справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у встановлений органом Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
У порушення вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України представник позивача, будучи адвокатом, розпорядився своїми правами на власний розсуд та не подав докази, якими обґрунтовує позовні вимоги у оригіналах або належним чином засвідчених копіях, не повідомив в установленому порядку суд про неможливість самостійного отримання таких документів та не порушив перед судом клопотання про їх витребування, на що мав достатньо часу з огляду на неодноразові відкладення розгляду справи та перебування справи у провадженні суду з 2024 року.
У порушення ч. 5 ст. 95 ЦПК України представник позивача адвокат Самарцев Я.Ю. не зазначив у позовній заяві про наявність у нього або іншої особи оригіналів наведених вище письмових доказів та не засвідчив копії письмових доказів своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 
Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема: посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Позивач ОСОБА_1 , який особисто брав участь у розгляді справи, клопотання про витребування доказів перед судом не порушив також.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окрім того, Подільським районним судом м. Києва 01.05.2025 ухвалено рішення у справі № 758/9319/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, предметом якого було те ж саме майно, що і в справі, яка розглядається.
У зазначеному рішенні суду досліджено питання правового режиму спірного майна та встановлено такі обставини щодо цього майна: 
«Відповідно до оригіналів витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 8, 9) ОСОБА_2 на підставі договорів дарування №№ 11860, 11861, які видані 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. належить земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:91:445:0009, площею 0,0659 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садовий будинок загальною площею 211 м. кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наведені відомості також підтверджуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 10).
Відтак, суд встановив, що на спірні садовий будинок та земельну ділянку не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України), оскільки таке майно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 ».
Таким чином, питання чи належить спірне майно до спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже було предметом судового розгляду і суд встановив, що таке майно є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 .
Зазначене рішення суду залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.10.2025.
Представником відповідача адвокатом Маляром С.А. також надано суду копії договору підряду від 28.06.2021, копії кошторисів, копії квитанцій до зазначеного договору, договору підряду від 19.10.2009, копії кошторисів, копії прибуткових касових ордерів на підтвердження тієї обставини, що спірне майно набуте відповідачем ОСОБА_2 не в шлюбі з позивачем ОСОБА_1 та є її особистою приватною власністю.
Разом з тим, суд також не бере до уваги такі докази, оскільки питання належності спірного майна ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності вже було вирішено судом, про що встановлено преюдиційні для цієї справи обставини в рішенні Подільського районного суду від 01.05.2025 у справі № 758/9319/24. 
Зазначені обставини доказуванню не підлягають.
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2023 у справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)). 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). 
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). 
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). 
Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18). 
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Зазначені висновки викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 10.01.2025 у справі № 362/643/21.
Окрім того, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13.10.2020у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). 
Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства». Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.
Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України).
Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.
Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (абзац четвертий частини другої статті 148 ЦК України у вказаній редакції).
Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції).
У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. 
Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. 
Звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред`явлення вимог кредиторами (частина перша статті 149 ЦК України у вказаній редакції).
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем також обрано неефективний спосіб захисту.
Позивач може вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі визначену на дату пред`явлення позовних вимог. 
Частково подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 15.06.2022 у справі № 450/624/15-ц та від 08.05.2019 у справі № 683/886/16-ц.
Такі висновки цілком узгоджуються з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст . 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
За таких обставин суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновків, що позов  ОСОБА_1 ?овича до ОСОБА_2 , третя особа без самостіи?них вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП», про визнання недіи?сним акту прии?ому передачі маи?на, визнання недіи?сними договорів дарування є необґрунтованим, а тому - задоволенню не підлягає. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 23, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП», про визнання недійсним акту прийому передачі майна, визнання недійсними договорів дарування відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін та третіх осіб по справі:
- позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЄЛТІ ГРУПП», місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 8-А, кім. 309, код ЄДРПОУ 41648266.
Повний текст рішення складено 09.03.2026. 

Суддя 	О. О. Ковбасюк