Справа № 289/481/24	  	Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.	
Категорія 71	  	Доповідач Шалота К.В.	

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача  Шалоти К. В.,
суддів:    Коломієць О. С., Талько О. Б.,
за участю секретаря
судового засідання  Прохорчук Д. В.,
учасників справи:
позивачки -    ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивачки -  ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Мельник О.В., у м. Радомишль,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, за участю органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шосткінської міської ради,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 (далі – відповідач), за участю органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шосткінської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
2. Позов мотивовано тим, що з 2010 по 2014 роки ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без укладення шлюбу. Під час спільного проживання в них народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої записаний відповідач.
3. Посилалася на те, що у 2014 році сторони припинили сімейні стосунки, дитина залишилася проживати з нею у місті Шостка. Вказувала, що з цього часу відповідач участі у вихованні доньки не бере, проживає у місті Радомишль, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, за останні сім років один раз забирав дитину до міста Радомишль. Відповідач жодного одного разу не приходив до школи, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини, не надає допомоги у лікуванні дитини, забезпеченні її харчуванням, одягом, дуже рідко спілкування з донькою телефоном.
4. Зазначала, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року у справі № 589/3625/17, з ОСОБА_3 стягнуті на користь позивачки аліменти на доньку ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 22 листопада 2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 99 038,83 грн у звязку з чим відомості про нього як боржника внесені до Єдиного реєстру боржників та встановлені тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами, а також у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів рішенням Радомишлського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2021 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183-1 КУпАП.
5. Вказувала, що 09 лютого 2023 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 , під час якого у них народилась донька – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у подальшому чоловік має намір удочерити ОСОБА_7 . Сім`я проживає в приватному будинку, діти живуть в одній кімнаті, в якій наявне все необхідне для повноцінного життя та розвитку дитини.
6. Посилаючись на те, що з моменту народження доньки ОСОБА_7 позивачка самостійно піклується про дитину, забезпечує всім необхідним для її проживання, навчання та розвитку, а відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, проживає окремо від дитини, позивачка просила суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_8 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
7. Радомишльський районний суд Житомирської області від 22 грудня 2025 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
8. Відмовлячи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено факту умисного ухиляння ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_7 та вчинення ним дій визначених частини 1 статті 164 СК України. З урахуванням позиції відповідача, який проти позбавлення його батьківських прав заперечував, наявності інтересу до дитини, суд вважав, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за встановлених судом обставин застосовувати не можна.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
9. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до апеляційного суду із апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду найкращим інтересам дитини, позивачка просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
10. Апеляційна скарга мотивована тим, що:
— відповідач протягом тривалого часу самоусунувся від виконання обов`язків щодо утримання та виховання дитини, злісно ухиляється від сплати аліментів, дитина не ідентифікує його як батька, не має з ним жодного емоційного зв`язку; єдина зацікавленість відповідача з`явилася в межах ініційованого позивачем судового процесу
— суд безпідставно не взяв до уваги висновок опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки, не витребував додаткових доказів;
— розгляд справи проводився формально, без врахування практики Верховного Суду у даній категорії справ, та без врахування формального виконання батьківських прав відповідачем, що полягає у вигляді примусового стягнення аліментів з значною сумою заборгованості;
— доказів вчинення позивачкою перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків не надано, а відповідач не з`явився на комісію з розгляду питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, хоча був повідомлений в телефонному режимі;
— суд фактично поклав обов`язок ініціативи підтримки спілкування батька з донькою на матір дитини, що є неправомірним та суперечить принципу захисту інтересів дитини та рівності прав і обов`язків чоловіка та жінки в сім`ї та не навів переконливих аргументів, чому збереження юридичного зв`язку дитини з батьком, є в інтересах дитини;
— з часу звернення до суду з позовом відповідач не змінив своєї поведінки, не сплатив суму заборгованості, не приїздив до дитини та не телефонував їй, суд у оскаржуваному рішенні не звернув увагу відповідача на зміну його поведінки відносно доньки
— з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду саме лише заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу
11. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.
12. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).

Рух справи в суді апеляційної інстанції
13. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 05 лютого 2026 року задовольнив заяву ОСОБА_1 та поновив їй строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення її недоліків.
14. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 23 лютого 2026 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та встановив строк для подання відзиву.
15. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2026 року призначив справу до апеляційного розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Короткі позиції учасників справи в апеляційному суді
16. Позивачка та її представник, які взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримала та просили скаргу задовольнити.
17. Відповідач та його представник, а також представник органу опіки та піклування у судове засідання не прибули, вважаються належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
18. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області зроблено актовий запис за №222, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 травня 2014 року.
19. Відповідно до копії висновку молекулярно-генетичної експертизи № 48335 від 07 серпня 2025 року, проведеної медичним центром «МАМА ПАПА», проведеного на підставі ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2025 року, ймовірність того, що ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%.
20. З 01 вересня 2020 року ОСОБА_4 навчається в Шосткинській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №5 Шосткинської міської ради Сумської області. За весь цей час батько учениці, ОСОБА_3 , не проявляв ніякого інтересу до шкільного життя та навчання довідки № 01-33/233 від 14 грудня 2023 року доньки, не відвідував батьківські збори, не брав участі у житті класу, що стверджується копією.
21. З 01 вересня 2020 року ОСОБА_4 навчається в Шосткинській дитячій музичній школі №2. За весь цей час батько учениці, ОСОБА_3 , не проявляв інтересу до позашкільного навчання доньки, не відвідував концерти та не брав участі у її творчому розвитку, що стверджується копією довідки №07 від 22 грудня 2023 року.
22. ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_9 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 вересня 2020 року.
23. 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що стверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3 від 9 лютого 2023 року.
24. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 , складеного 16 січня 2024 року класним керівником Новиковою О. та практичним психологом ОСОБА_10 вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , братом ОСОБА_11 , сестрою ОСОБА_9 , вітчимом ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання відповідають санітарним нормам, створені усі належні умови для повноцінного життя та розвитку. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Стосунки в сім`ї доброзичливі і позитивні, разом проводять відпочинок. 
25. На виконанні Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження № 55577098 з виконання виконавчого листа № 589/3625/17, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 26 грудня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на доньку ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 21 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
26. Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 17 травня 2021 року слідує, що з листопада 2020 року по травень 2021 року аліменти в добровільному порядку майже не сплачувалися, в зв`язку з чим виконавцем нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 1 вересня 2021 року в сумі 28 253,87 грн.
06 вересня 2021 року державним виконавцем винесено такі постанови про: 1) тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 2) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 3) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; 4) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Цього ж дня державним виконавцем відомості про боржника внесені до Єдиного реєстру боржників.
27. Згідно із розрахунком, наданим Коростишивським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що станом на 22 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів у ВП № 55577098 становить 99 038,83 грн.
28. Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , наданою заступником директора ТОВ "ВЕКА-БУД" А.Іваницькою (без дати) слідує, що з 7 вересня 2020 року ОСОБА_3 працював у ТОВ "ВЕКА-БУД" на посаді завідуючого складом будівельних матеріалів, за час роботи зарекомендував себе як дисциплінований, вимогливий, відповідальний працівник, кваліфікований фахівець та надійний помічник керівника, добросовісно виконував безпосередні обов`язки за посадою та додаткові доручення, брав участь в запровадженні нових форм організації праці; у спілкуванні з колегами доброзичливий, скромний у побуті.
29. З 31 липня 2024 року по теперішній час ОСОБА_3 працює в Білокриницькому ліцеї на посаді вчителя фізики, індивідуального навчання і має тижневе навантаження 15 годин (0,83 ставки), що стверджується копією довідки директора ліцею №72 від 08 серпня 2024 року та копією наказу про прийняття на роботу № 44 к/тр від 30 липня 2024 року.
30. Зі змісту копії листа КНП "Радомишльська лікарня" від 26 квітня 2024 року слідує, що ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікаря психіатра та лікаря нарколога не звертався.
31. Відповідно до листа ВП № 3 Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області від 26 квітня 2024 року вбачається, що відповідно до відомостей Інформаційного порталу Національної поліції України за період 2023-2024 років ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягався, 05 квітня 2024 року стосовно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 КУпАП, який 10 квітня 2024 року направлений для розгляду до Радомишльського районного суду.
32.  З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткінської міської ради від 24 квітня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , вбачається, що за результатами розгляду матеріалів, наданих Радомишльським районним судом Житомирської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , заслуховування дитини, орган опіки та піклування встановив: «що малолітня ОСОБА_7 проживає з матір`ю, ОСОБА_1 та відчимом, за адресою: АДРЕСА_1 . Батьки дитини проживають окремо. Батько - ОСОБА_3 , самоусунувся від виховання доньки, не спілкується з нею, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не вітає зі святами, не піклується матеріально, аліменти не сплачує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. На підставі зазначених обставин, орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позиція апеляційного суду
33. Згідно з частиною 1 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
34. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК).
35. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 5 статті 263 ЦПК).
36. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК).
37. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
38. Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
39. Захист інтересів дитини знаходиться поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
40. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року - далі Конвенції про права дитини).
41. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
42. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
43. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
44. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК).
45. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК.
46. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК).
47. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини 9-10 статті 7 СК).
48. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
49. Тлумачення вказаної норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
50. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
51. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
52. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
53. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція).
54. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський Суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
55. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) Європейського Суду з прав людини зазначив, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
56. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський Суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
57. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58).
58. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
59. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
60. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК).
61. Застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
62. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
63. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
64. У справі, яка переглядається, встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , 2014 року народження, після погіршення стосунків сторін залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
65. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_8 , на обґрунтування якого зазначено, що батьки дитини проживають окремо, ОСОБА_3 самоусунувся від виховання доньки, не спілкується з нею, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не вітає зі святами, не піклується матеріально, аліменти не сплачує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.
66. Колегія суддів зауважує, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародне та національне право гарантує батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.
67. Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 726/433/23).
68. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача батьківських прав щодо його доньки, з рахуванням того, що відповідач у суді першої інстанції проти позбавлення його батьківських прав заперечував, бажав мати можливість спілкуватись з донькою, що свідчить про його інтерес до дитини. Сам факт проживання батька окремо від дитини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.
69. Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
70. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Натомість, на переконання колегії суддів апеляційного суду, наявності таких обставин у цій справі не доведено.
71. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо критичного ставлення до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на його недостатню обґрунтованість.
72. У зазначеному висновку містяться посилання лише на пояснення позивачки щодо самоусунення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, а також на довідки з навчальних закладів дитини. Достатнього обґрунтування підстав для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між батьком та донькою, відомостей про відібрання особистих пояснень у батька, як і про застосування органом опіки та піклування заходів щодо покращення взаємовідносин батька з дитиною, а також зміст думки дитини висновок не містить.
73. Також висновок органу опіки і піклування не містить аналізу стосунків батька та дитини, наявності з боку батька загрози для малолітньої ОСОБА_8 , її здоров`я та розвитку, відомостей про заходи, проведені з метою налагодження стосунків батька й його доньки.
74. Згідно з положеннями частини 6 статі 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
75. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
76. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанцій, що за обставин справи, що переглядається позбавлення батьківських прав відповідача у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який, з урахуванням позиції батька та обставин, що склались, не може слугувати достатньою підставою для розірвання кровного споріднення між батьком і донькою.
77. Очевидно, що сімейні відносини мають складний характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти батька права на контакт з дитиною і її виховання. Позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

78. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
79. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні доньки та має заборгованість зі сплати аліментів, як на підставу позбавлення його батьківських прав, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з доходу відповідача виконавцем постійно відраховується певна сума на сплату аліментів на дитину.
80. При цьому, Верховний Суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 02 червня 2022 року у справі №754/15490/18).
81. Посилання в апеляційній скарзі на висновки та обставини, викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі №661/2532/17, від 27 січня 2021 року №398/4299/17, від 29 вересня 2021 року в справі №459/3411/18 та інших постановах Верховного Суду відхиляються судом, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
82. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
83. Водночас, зважаючи на недоліки, пасивну поведінку відповідача при виконанні своїх обов`язків щодо виховання доньки, з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що наявні підстави для попередження ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням ним батьківських обов`язків.
84. Верховний Суд зауважував, що коли є рішення судів (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду іншим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
85. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК).

86. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК підставою для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
87. Колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції шляхом доповнення його резолютивної частини попередженням ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні доньки ОСОБА_7 , з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням ним батьківських обов`язків, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат
88. Частиною 13 статті 141 ЦПК передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
89. Оскільки рішення суду першої інстанції по суті спору про позбавлення батьківських прав залишено без змін, із доповненням рішення попередженням відповідача про необхідність зміни свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо доньки, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК, Житомирський апеляційнийсуд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року у справі № 289/481/24 змінити, шляхом доповнення резолютивної частини рішення суду абзацом такого змісту: "Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням ним батьківських обов`язків.".

3. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08 травня 2026 року.

Суддя-доповідач	  	К.В. Шалота    	
Судді:	  	О.С. Коломієць 	
  	  	    О.Б. Талько