САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ 

Справа № 726/1330/24 
Провадження № 1-кп/726/33/26 
Категорія 381 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2026 м. Чернівці 
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях 
судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
прокурора ОСОБА_4 , 
захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці матеріали кримінального провадження, що зареєстровані в ЄРДР за № 62024240050000125 від 17.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, українця, громадянина України, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, одруженого, станом на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та на даний час є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймає посаду стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,- 

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, обіймаючи згадану вище посаду стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, в порушення вимог Конституції та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, свідомо скоїв кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), що виразилося в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.
Так, відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 № 66-ОС «По особовому складу», солдата ОСОБА_7 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації та обіймав посаду стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також ряд інших військовослужбовців Національної гвардії України, звільнено з посад у військовій частині НОМЕР_1 та переміщено для проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. 19.03.2024, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 N?199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 N?66 о/с», яким солдату ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини вибути у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. У зв`язку із чим, 20.03.2024 о 11:51 год. на плацу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що по АДРЕСА_3 т.в.о. заступником командира частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_8 , на шикуванні підрозділу у присутності інших військовослужбовців та офіцерів зазначеної військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України усно доведено солдату ОСОБА_7 згаданий вище письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 N?199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 N?66 о/с», яким солдату ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини та вибути у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. Однак, солдат ОСОБА_7 , у вищевказаний час та місці, тобто 20.03.2024, перебуваючи на плацу, під час шикування, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 28, 29, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, в усній формі відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 № 66-ОС «По особовому складу» та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 N?199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 N?66 о/с» , яким солдату ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини та вибути у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби, що в свою чергу віддані у встановленому Законом порядку, уповноваженими командирами (начальниками), в межах їх повноважень, не суперечили чинному законодавству, не носили в собі явно злочинного змісту, були сформульованими чітко і не допускали подвійного тлумачення, не були пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_7 , а відтак підлягали беззастережному та неухильному виконанню останнім у встановлений строк, тобто щодо його вибуття 20.03.2024 з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та відповідно прибуття у строк до 22.03.2024 до розташування 3035 (м. Слов`янськ Донецької області) для подальшого проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, які виразилися в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного злочину за викладених обставин фактично не визнав, повідомив що не мав можливості виконати наказ за станом здоров`я. Крім того, обвинувачений просив суд урахувати, що він на даний час продовжує проходити військову службу.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, його вина повністю підтверджується іншими доказами, а саме показаннями свідків, а також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.
Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона, будучи т.в.о. заступника командира частини по роботі з особовим складом 20.03.2024 на шикуванні підрозділу у присутності інших військовослужбовців та офіцерів зазначеної військової частини Національної гвардії України усно довела солдату ОСОБА_7 письмовий наказ командира військової частини від 19.03.2024 №199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 №66 о/с», яким солдату ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини та вибути у військову частину ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. Однак, солдат ОСОБА_7 , у вищевказаний час та місці, тобто 20.03.2024, перебуваючи на плацу, під час шикування, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ, про що складений відповідний протокол. Командир військової частини в Слов`янську, враховуючи на стан здоров`я військовослужбовці, визначав би ким і де він буде служити.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він, будучи начальником медичного пункту в/ч підтверджує, що 20.03.2024 о 11:51 год. на плацу військової частини Національної гвардії України, т.в.о. заступника командира частини по роботі з особовим складом підполковником ОСОБА_8 , на шикуванні підрозділу у присутності інших військовослужбовців та офіцерів зазначеної військової частини Національної гвардії України усно доведено солдату ОСОБА_7 наказ командира військової частини від 19.03.2024 №199, яким солдату ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини та вибути у військову частину ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. Однак, солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати згаданий письмовий наказ командувача Національної гвардії України, посилаючись на стан здоров`я, проте згідно наявних медичних документів протипоказань не було. Згідно довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 6.01.2024 р. № 21 солдат ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби.
Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він, будучи діловодом відділення по роботі з особовим складом секції персоналу в/ч був присутнім при складанні акту про відмову від виконання наказу солдатом ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона, будучи офіцером з організації дозвілля в/ч була присутня при складанні акту про відмову від виконання наказу солдатом ОСОБА_7 .
З копії телеграми № 603 від 16.03.2024 р. вбачається, що згідно наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 № 66-ОС «По особовому складу», солдата ОСОБА_7 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації та обіймав посаду стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також ряд інших військовослужбовців Національної гвардії України, звільнено з посад у військовій частині НОМЕР_1 та переміщено для проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. (т.1.а.с.25)
Із копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 N?199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 N?66 о/с», вбачається, що солдата ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини вибути у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. (т.1.а.с.28-29)
З акту відмови від виконання наказу командира від 20.03.2024 вбачається, що о 11:51 год. 20.03.2024 на плацу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на шикуванні підрозділу у присутності інших військовослужбовців та офіцерів зазначеної військової частини Національної гвардії України усно доведено солдату ОСОБА_7 письмовий наказ командира військової частини від 19.03.2024 N?199 «Про організацію виконання наказу командувача Національної гвардії України від 15.03.2024 №66 о/с», яким солдата ОСОБА_7 зобов`язано отримати документи щодо свого вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини та вибути у військову частину ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби. Однак, солдат ОСОБА_7 , у вищевказаний час та місці, тобто 20.03.2024, перебуваючи на плацу, під час шикування, відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ. (т.1.а.с.30).
Згідно довідки ВЛК від 6.01.2024 року № 121 ОСОБА_7 придатний до військової служби. (т.1.а.с.34)
Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 6.01.2024 року № 6 солдат ОСОБА_7 призначений на посаду стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. (т.1.а.с.39).
Із консультативного заключення кардіолога від 20.02.2024 р. вбачається, що під час обстеження ОСОБА_7 встановлені діагнози: гіпертонічна хвороба П ст. (гіпертензивне серце) ступінь 2, ризик 3 (високий), суп: ІХС. Дифузний кардіосклероз, СН І із збереженою ФВЛШ 67 відсотків ФК ІІ. (т.1.а.с.41)
Відповідно до медичної характеристики, виданої 21 березня 2024 року начальником медичної служби Національної гвардії України ОСОБА_12 , солдат ОСОБА_7 придатний до військової служби (Т. 1 а.с. 48).
Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини 1 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з частиною 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.
Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.
Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими, достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.
Аналізуючи всі дослідженні докази суд дійшов висновку про їх належність та допустимість, і у своїй сукупності докази упевнюють суд у винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину за вищевказаних обставин, та є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до приписів ст.ст. 11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців серед інших обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно ст. 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Бойове розпорядження, яке було доведено до ОСОБА_7 його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, було чітким та зрозумілим, не суперечило чинному законодавству, не було пов`язане з порушенням його конституційних прав та свобод. Виданий наказ не був явно злочинного змісту, у зв`язку із чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню ОСОБА_7 .
Суд приймає до уваги, що показання допитаних судом свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Відповідно до ст. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_7 кваліфіковано правильно за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, на підставі ч. 1 ст. 65 КК України, суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення (проступку) й обставин його вчинення.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні на стадії дебатів визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, усвідомив свою протиправну поведінку, зробив відповідні висновки, продовжує проходити військову службу в м.Гостомель та боронить Україну від ворожої агресії російської федерації.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановленою.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, характеристики, його відношення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
Крім того, враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем і в подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України, суд вважає за можливе на підставі ст. 58 КК України замінити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене покарання на службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк, з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Роз`яснити, що у відповідності до ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначене покарання на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Садгірський районний суд міста Чернівці протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву. 

Головуючий суддя	ОСОБА_1