ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 308/1213/18 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді – Дору Ю.Ю.,
при серктераті судового засідання – Тереля А.А.,
за участі:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник відповідача 1 – Дементєва С.М., Григорук А.О.,
представник відповідача 2 – Колодко В.І.,
представник третьої особи 1 – не з`явився,
представник третьої особи 2 – не з`явився,
представник третьої особи 3 – не з`явився,
представник третьої особи 4 – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, про зобов`язання забезпечення житлом,- 

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з цивільним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево (далі – відповідач 1, КЕВ м. Мукачево), ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Ужгородської гарнізонної житлової комісії (далі – відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у якому просив:
- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Мукачеве виділити ОСОБА_1 благоустроєне житло у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сім`ю у складі чотирьох осіб, із розрахунку 94 квадратних метрів загальної площі, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі житлової комісії Ужгородського гарнізону здійснити погодження на виділення зазначеного житла.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був військовослужбовцем (на військову службу вступив 05.08.1981р.), зарахований на квартирний облік 16.05.1989р., звільнений наказом першого заступника начальника Генерального штабу збройних Сил України від 20.03.2015 №78 у запас, на момент виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (26.03.2015р.) вислуга у Збройних Силах становила 30 років 2 місяці 17 днів. Позивач зазначає, що в період виконання військового обов`язку житлом за рахунок Міністерства оборони України жодного разу не забезпечувався, хоча відповідне забезпечення Державою військовослужбовців жилими приміщеннями передбачено ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей. За таких обставин, позивач у зв`язку з тим, що він є першим в списку на квартирний облік, просить суд зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Мукачеве виділити йому благоустроєне житло у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сім`ю у складі чотирьох осіб, із розрахунку 94 квадратних метра загальної площі, а ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі житлової комісії Ужгородського гарнізону здійснити погодження на виділення зазначеного житла.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 квітня 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
23 травня 2018 року відповідачем 1 було подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач 1 заперечив проти позовних вимог обґрунтовуючи тим, що КЕВ міста Мукачево є органом державної військової влади на місцях в системі Збройних Сил України, уповноважений державою виконувати відповідні функції у відносинах, що виникають з її діяльності. Згідно облікових даних станом на 01.01.2018 року по КЕВ м. Мукачево у відповідності до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов по Ужгородському гарнізону, підполковник у відставці ОСОБА_1 зі складом сім`ї - чотири особи, в загальній черзі рахується за №1 (з 16.05.1989), в пільгових списках (першочергова та позачергова черги) не перебувають. В період з 2011 року КЕВ м. Мукачево проводиться робота з метою встановлення факту правомірного або неправомірного подальшого перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї у зв`язку з тим, що під час ретельного вивчення документів, які знаходяться у обліковій справі позивача, КЕВ м. Мукачево було встановлено ряд недоліків та невідповідність в деяких документах облікової справи. Крім цього, в обліковій справі наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно того, що дружина позивача є власником об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про права власності, виданого 27.09.2013 року та договору дарування від 06.03.1996 року остання є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . Окрім цього, відповідач 1 зазначив, що у відповідності до Постанови №61 виконкому Закарпатської обласної ради депутатів трудящихся і президії обласної ради профспілок від 27.12.1974 року «Про порядок надання жилої площі в Закарпатській області» встановлено мінімальний розмір площі на кожного члена сім`ї у всіх населених пунктах області в розмірі 6 кв. метрів та те, що згідно ст.65 Житлового кодексу Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням та ст.158 цього кодексу стосовно того, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.
Відповідачем 2 було подано відзив на позовну заяву 05 червня 2018 року, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 неодноразово зверталася до позивача за наданням дозволу секретарю житлової комісії на обробку його персональних даних та на здійснення перевірки житлових умов зі складанням довідки про перевірку житлових умов. Натомість, за вхідним номером №3962 від 13.06.2016 року, своєю заявою позивач ОСОБА_1 спочатку надав житловій комісій ІНФОРМАЦІЯ_2 дозвіл на обробку своїх персональних даних, який долучається до облікової справи, а заявою за вхідним номером №4288 від 29.06.2016 року відкликав попередню заяву. Отже, правових підстав для обробки персональних даних позивача на даний час у житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 не має, крім того, на запит житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозвіл - на здійснення перевірки житлових умов зі складанням довідки про перевірку житлових умов позивача, теж не надавався. (лист ІНФОРМАЦІЯ_5 №6962 від 30.11.2017). Відтак, відповідач 2 вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.
11 червня 2018 року позивачем було подано відповідь на відзив відповідача 1. Позивач зазначає, що посилання відповідача 1 на відсутність вільних квартир чи належного фінансування є безпідставними, оскільки забезпечення житлом звільнених у запас військовослужбовців із вислугою понад 30 років є безумовним обов`язком держави, який не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань чи внутрішніх організаційних проблем відомства. Щодо відкликання згоди на обробку персональних даних позивач зазначив, що заява про відкликання дозволу на обробку персональних даних від 29.06.2016 року була реалізацією його законного права та не може бути підставою для позбавлення чи обмеження конституційного права на житло, яке виникло та було належним чином оформлене ще у 1989 році, задовго до прийняття відповідного законодавства про захист даних. Крім того вказав, що процедура щорічного уточнення списків є внутрішньою організаційною функцією відповідача. Відкликання згоди на обробку даних не звільняє КЕВ від обов`язку виконувати свої функції, а за наявності будь-яких сумнівів щодо майнового стану сім`ї позивача, відповідач мав право самостійно перевірити відкриті державні реєстри, а не повністю зупиняти процес реалізації права особи, яка офіційно є №1 у черзі.
Позивачем 11 червня 2018 року також було подано відповідь на відзив відповідача 2, де зазначив, що його житлові умови не поліпшилися, потреба у поліпшенні умов не відпала, позивач проживає та зареєстрований у житловому приміщенні дружини, який є її особистою власністю та якою вона розпоряджається на власний розсуд. 
Відповідачем 2 було подано заперечення на відповідь на відзив 18 червня 2018 року. Зазначив, що КЕВ м. Мукачеве діє в межах повноважень, визначених Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України та Інструкцією №737 щодо забезпечення військовослужбовців житлом. Посилався на те, що забезпечення житлом військовослужбовців здійснюється у порядку черговості, відповідно до затверджених списків та рішень житлових комісій, а КЕВ не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про позачергове надання житла конкретній особі. Також зазначав, що розподіл житла проводиться після надходження відповідного переліку житлових приміщень, затвердження Міністерством оборони України та визначення кількості осіб, які підлягають забезпеченню житлом. Відповідач 1 вказував, що позивач був звільнений з військової служби та залишений на квартирному обліку, однак чинне законодавство не передбачає обов`язку відповідача забезпечити його житлом поза встановленою чергою чи шляхом виділення конкретної квартири.
21 червня 2018 року відповідачем 1 було подано заперечення на відповідь на відзив. Посилався на те, що позивач перебував на квартирному обліку як військовослужбовець, однак був звільнений з військової служби, а підстави його подальшого перебування на обліку визначаються вимогами законодавства та відомчих нормативних актів Міністерства оборони України. Відповідач 2 вказував, що законодавством передбачено залишення окремих категорій осіб на квартирному обліку після звільнення зі служби, однак це не означає виникнення права на негайне чи позачергове отримання житла. Також зазначав, що житло розподіляється відповідно до черговості та наявного житлового фонду, а житлова комісія не має правових підстав для виділення позивачу житла поза встановленим порядком. Крім того, відповідач 2 наголошував, що позивач не довів факту порушення його прав саме з боку житлової комісії та не надав доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів виділити йому конкретне житлове приміщення.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи на боці відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Міністерство оборони України.
17 вересня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2019 року у справі №308/1213/18 позов задоволено частково. Зокрема: зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ міста Мукачеве виділити ОСОБА_1 благоустроєне житло у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сім`ю у складі чотирьох осіб, із розрахунку 13,65 квадратних метра на одну особу, а ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі житлової комісії Ужгородського гарнізону здійснити погодження на виділення зазначеного житла.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі №308/1213/18 апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево Міністерства оборони України залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2019 року - без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року касаційні скарги задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів – Міністерство оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зобов`язання забезпечення житлом закрито. Повідомлено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів (провадження №61-9253св21).
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено: справу №308/1213/18 направлено до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І. від 21 лютого 2022 відкрито спрощене провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін. 
12 березня 2022 року до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№6241/22). Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважає себе неналежним відповідачем та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що майно та кошти КЕВ м. Мукачево є державною власністю і належать до сфери управління Міністерства оборони України. Відповідно до наказу Міністра оборони України №380 від 31.07.2018, всі жилі приміщення розподіляються заступником Міністра оборони України за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні. КЕВ м. Мукачево лише здійснює утримання казармено-житлового фонду та доводить затверджений розподіл до начальників гарнізонів. Вказує, що відповідно до Постанови виконкому Закарпатської обласної ради №322 від 26.12.1984, мінімальний рівень забезпеченості громадян жилою площею для взяття на квартирний облік в м. Ужгороді становить 9 кв.м на особу. Водночас, згідно з декларацією ОСОБА_1 за 2016 рік, його дружина ( ОСОБА_2 ), з урахуванням якої він претендує на житло, володіє в м. Ужгород на праві приватної власності двома житловими будинками загальною площею 403,8 кв.м та 133,2 кв.м. В силу вимог ст.31 ЖК України вона не є особою, що потребує поліпшення житлових умов, що виключає право на одержання житла з державного фонду як самостійно, так і у складі сім`ї позивача. Крім того відповідач зазначає, що за результатами проведеної перевірки КЕВ м. Мукачево встановив, що документи про первинну постановку ОСОБА_1 на квартирний облік (від 16.05.1989) за місцем служби у в/ч НОМЕР_1 в матеріалах справи відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 22 березня 2022 року було зупинено провадження в адміністративній справі №308/1213/18 до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Позивачем до суду було подано відповідь на відзив відповідача 1 (вх.№7028/22, 24.03.2022р.). Позивач зазначає, що відповідач 1 безпідставно відносить себе до органів державної військової влади на місцях. Посилаючись на п.п.2.2, 2.3, 2.4 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ (затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 №448), позивач наголошує, що КЕВ (КЕЧ) здійснює лише безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин у межах відповідальності та виконує завдання з утримання військових містечок. За своїми функціями відповідач 1 є аналогом житлово-експлуатаційної контори (ЖЕК) у складі Збройних Сил України. Позивач зауважує, що відповідач 1 у своєму відзиві фактично підтвердив обставину перебування позивача разом із членами сім`ї на квартирному обліку у загальній черзі під номером один з 16.05.1989 року (понад 33 календарні роки). Твердження відповідача 1 про наявність недоліків чи сумнівів у легітимності документів облікової справи (зокрема первинного рапорту та реєстрації) позивач вважає надуманими, оскільки протягом усього періоду перебування в черзі до моменту звернення із позовом до суду жодних перешкод чи претензій щодо оформлення справи житловою комісією не висувалося. Крім того, відповідач 1 безпідставно намагається оцінювати документи тридцятирічної давнини крізь призму вимог Інструкції 2011 року, а не нормативно-правових актів, що діяли на момент їх складання. Збереження та накопичення матеріалів облікової справи є обов`язком житлових органів, а не військовослужбовця. З огляду на викладене, позивач вважає аргументи відповідача 1 юридично неспроможними та просить суд їх відхилити.
Міністерство оборони України подало відзив на позовну заяву (вх.№11444/22, 25.05.2022р.), в якому зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог.
Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. 
Згідно з ч.1 ст.176 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву. 
Отже, процесуальним документом, який подається третьою особою у справі, є саме письмові пояснення щодо позову або відзиву, тоді як відзив на позовну заяву відповідно до положень КАС України подається відповідачем як учасником справи, до якого заявлено позовні вимоги.
Враховуючи наведене, поданий Міністерством оборони України документ, названий «відзивом на позовну заяву», суд оцінює за його змістом та процесуальною природою як письмові пояснення третьої особи щодо предмета спору.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 23 грудня 2025 року №2780/0/15-25 звільнено ОСОБА_5 з посади судді Закарпатського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 року №178 призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №260/9905/25.
За результатами проведення повторного автоматичного розподілу 01.01.2026 року справа призначена судді Дору Ю.Ю.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року прийнято до розгляду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів – Міністерство оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зобов`язання забезпечення житлом суддею Дору Ю.Ю. Поновлено провадження у справі №308/1213/18. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року суд перейшов із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи №308/1213/18 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно ухвалою витребувано від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачево документи за 2021 рік про затвердження списку розподілу житла в Ужгородському гарнізоні у 2021 році та від ІНФОРМАЦІЯ_1 : протоколи житлової комісії Ужгородського гарнізону про виділення житла у 2021 році; оновлений список загальної черги військовослужбовців Ужгородського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку, станом на 01.01.2022 року; копію рішення суду, за яким була виділена квартира в Ужгородському гарнізоні в 2018 році.
01 квітня 2026 року до суду від відповідача 2, на виконання вимог ухвали суду від 24.03.2026 року, надійшли витребувані докази, зокрема картка руху заяви від 01.04.2026.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року повторно витребувано від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачево документи за 2021 рік про затвердження списку розподілу житла в Ужгородському гарнізоні у 2021 році та повторно витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 : протоколи житлової комісії Ужгородського гарнізону про виділення житла у 2021 році; оновлений список загальної черги військовослужбовців Ужгородського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку, станом на 01.01.2022 року; копію рішення суду, за яким була виділена квартира в Ужгородському гарнізоні в 2018 році.
На виконання вимог ухвали суду від 12.05.2026 року відповідачем 2 подано до суду докази (вх.№14477/26, 14.05.2026р.). Відповідачем 2 надано суду картку руху заяви від 01.04.2026 (протоколи, списки, рішення суду).
Відповідачем 1 було подано витребувані докази, на виконання вимоги ухвали суду від 12.05.2026 року (вх.№14863/26, 18.05.2026р.). Зокрема надано копію «Списка надання житла для постійного проживання у Ужгородському гарнізоні, шляхом виключення його з числа службових», затвердженого заступником Міністра оборони України у 2021 році. 
В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити повністю.
Представники відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просили суд відмовити в його задоволенні.
В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.
Міністерство Оборони України явку свого представника в судове засідання не забезпечило, причини неявки суду не повідомило, хоча належним чином повідомлялося про дату, час та місце проведення такого.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься спільна заява від таких про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази та надавши їм належної правової оцінки, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах у період із 1985 року по 2010 року. 
Наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.10.2010 року №766 позивач був звільнений у запас із посади начальника НОМЕР_2 територіального центру комплектування військовослужбовцями за контрактом за віком згідно з частиною 6, пунктом «в» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу військової установи 22.10.2010 року наказом військового комісара АДРЕСА_3 (т.1 а.с.14).
Відповідно до списку черг військовослужбовців Ужгородського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку як такі, що потребують покращення житлових умов, станом на 01.07.2017 року зафіксовано, що: графа 1 - підполковник запасу; графа 2 - ОСОБА_1 ; графа 3 - вислуга років 30; графа 4 - кількість членів - 4; графа 5 - дата зарахування на квартирний облік 06.05.1989; графа 6 - № у загальній черзі - 1; інші графи інформації не містять. (т.1 а.с.7-8).
ОСОБА_1 та члени його сім`ї перебувають на квартирному обліку з 1989 року і станом на день ухвалення рішення у цій справі у загальній черзі ОСОБА_1 під номером один, що сторонами не заперечується.
Позивач, вважаючи порушеним своє право на виділення йому благоустроєного житла у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сім`ю у складі чотирьох осіб, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України, Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081), Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 №737 (далі - Інструкція №737).
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до ст.31 Житлового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Статтею 43 Житлового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. 
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців визначається Порядком №1081, відповідно до п.2 якого у кожній військовій частині формується фонд службового житла.
У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.
Згідно з п.3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Пункт 4 Порядку №1081 визначає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями:
- видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання;
- виділяють до 20 відсотків житла для забезпечення осіб, зазначених в абзаці другому пункту 3 цього Порядку, жилими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел і розташовані у населених пунктах, у яких вони перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, чи грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення в таких же обсягах.
Облік військовослужбовців,які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах (п.22 Порядку №1081). 
Пунктом 23 Порядку №1081 встановлено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). 
До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. 
Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян. 
Відповідно до п.24 Порядку №1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. 
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. 
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік. 
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. 
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла. 
Згідно з п.30 Порядку №1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: 
- поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 
- засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 
- звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 
- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 
- в інших випадках, передбачених законодавством. 
Житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством (п.31 Порядку №1081). 
Пунктом 32 Порядку №1081 визначено, що військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. 
Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень). 
Відповідно до п.33 Порядку №1081 житлове приміщення, що надається військовослужбовцю для постійного проживання, повинне бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам.
Пункт 34 Порядку №1081 визначає, що на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.
Відповідно до Порядку №1081, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2011 року №238 «Про Єдиний державний реєстр громадян, які потребують поліпшення житлових умов» (із змінами) та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства і вдосконалення порядку забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 №737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №737) (у редакції станом на момент спірних правовідносин).
Відповідно до п.1.3 Інструкції №737, забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом:
- надання службових жилих приміщень військовослужбовцям;
- надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби;
- надання за згодою військовослужбовця кредиту або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення;
- участі військовослужбовців та членів їх сімей у державних цільових програмах забезпечення громадян доступним житлом відповідно до законодавства (за їх бажанням);
- надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям та працівникам ЗС України;
- надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі;
- оренди жилого приміщення військовослужбовцям офіцерського складу.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання (п.1.4 Інструкції №737).
Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі:
- поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення;
- отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання;
- переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;
- звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу;
- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;
- звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу);
- обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку;
- в інших випадках, передбачених законодавством (п.2.18 Інструкції №737).
Розділ ІV Інструкції №737 визначає порядок забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання.
Відповідно до пункту 4.1. Інструкції №737, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11).
Згідно з п.4.4 Інструкції №737 військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ) району, погодженим з гарнізонною житловою комісією.
Пунктом 4.5 Інструкції №737 визначено, що КЕВ (КЕЧ) району подає затверджений начальником гарнізону витяг зі Списку розподілу постійного житла у гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України (додаток 21), разом з документами, що знаходяться в облікових справах (додаток 7), до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для видачі ордера, а в закритому військовому містечку КЕВ (КЕЧ) району видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Ордер вручається безпосередньо військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, на ім`я якого він виданий, або за їх довіреністю іншій особі. У разі якщо військовослужбовець (особа, звільнена з військової служби) загинув (помер) або пропав безвісти, ордер вручається одному з членів його сім`ї, на ім`я якого він виданий, або за їх довіреністю іншій особі.
Вказана Інструкція №737 діяла до 16.10.2018, тобто до часу набрання чинності новою Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України а членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у період до жовтня 2018 року надання особі, звільненої з військової служби, житлового приміщення для постійного проживання здійснювалось на підставі списку розподілу постійного житла, складеного КЕВ (КЕЧ), погодженого з Комісією з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, та направленого до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для видачі ордера.
Інструкція №380, яка почала діяти з 16.10.2018, передбачає ті ж самі загальні умови забезпечення осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, що і попередня Інструкція №737, а саме: забезпечення жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини (пункт 1).
Відповідно до п.3 Інструкції №380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.
Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.
Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Пунктом 4 Інструкції №380 визначено, що на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).
Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
Згідно з п.5 Інструкції №380 для розгляду списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).
За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:
- погодження надання постійного житла;
- відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.
Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.
Згідно з п.7 затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Отже, з набранням чинності Інструкції №380 порядок видачі ордеру на постійну житлову площу майже не змінився, лише збільшився обсяг документів, які КЕВ (КЕЧ) надає до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради.
Як видно з матеріалів справи, списком черг військовослужбовців Ужгородського гарнізону, які перебувають на квартирному обліку як такі, що потребують покращення житлових умов, станом на 01.07.2017 зафіксовано, що: графа 1 - підполковник запасу; графа 2 – ОСОБА_1 ; графа 3 вислуга років - 30; графа 4 - кількість членів - 4; графа 5 - дата зарахування на квартирний облік - 06.05.1989; графа 6 - № у загальній черзі - 1; інші графи інформації не містять.
Такий же Список загальної черги військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , Ужгородського гарнізону, КЕВ м. Мукачеве був наданий суду ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виконання вимог ухвали суду, відповідно до якого станом на 01.01.2022 року підполковник запасу ОСОБА_1 разом з членами сім`ї: ОСОБА_2 – дружина, 1969 р.н.; ОСОБА_6 – донька, 1988 р.н.; ОСОБА_4 – син, 2004 р.н. знаходяться в черзі під номером один (з 16.05.1989 року, Протокол засідання ІНФОРМАЦІЯ_8 №8 від 16.05.2005 року). Зазначено, що позивач звільнений за віком; вислуга років – 30р.; інвалід син хвороба Пертеса.
Про факт перебування позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку з 1989 року і дотепер у загальній черзі під номером один сторони не заперечили.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 перебуває на вказаній черзі неправомірно, що спростовує покликання відповідачів і третьої сторони – Міноборони України, що позивач не потребує покращення житлових умов.
Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивача до суду з цим позовом (05.02.2018р.), він разом із членами його родини постійним житлом із фонду Міністерства оборони України не забезпечувався, як і не забезпечувався житлом за рахунок коштів Державного бюджету, що, зокрема, підтверджується довідкою №4157 від 05.03.2014р. (т.1 а.с.9) та довідкою №к-485 від 06.07.2006р. (т.1 а.с.108).
Також є доведеним факт того, що позивач звільнений у запас наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.10.2010 року №766 за віком та перебуває у загальній черзі Ужгородського гарнізону осіб, що потребують поліпшення житлових умов за першим номером.
Стосовно доводів ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.
Відповідач 2 посилається на те, що позивач не доводить порушення своїх прав, оскільки діючим законодавством не передбачено конкретного визначеного періоду, протягом якого особа має бути забезпечена житлом, право позивача на отримання від держави житлового приміщення на сьогодні не може вважатися порушеним, однак із таким твердженням колегія суддів погодитися не може.
Суд зазначає, що складовою принципу верховенства права є принцип правомірних очікувань, відповідно до якого особа вправі розраховувати на стабільність правового регулювання та послідовність дій держави. Якщо у особи на підставі закону, рішень чи поведінки суб`єкта владних повноважень сформувалось обґрунтоване очікування щодо реалізації певного права або застосування визначеної процедури, таке очікування підлягає правовому захисту.
Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.
У практиці ЄСПЛ матеріальні правомірні очікування визнаються «майном» за умови, що такі очікування стосуються певних благ, котрі мають економічну цінність, є цивільними за галузевою належністю і достатньо визначені для того, аби бути забезпеченими можливістю судового захисту. Відповідно до усталеної практики Європейського суду «майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (Див.: Malhous v. CzechRepublic (dec.) [GC], no.33071/96, ECHR 2000-XII; Draon v. France [GC], no.1513/03, ECHR 2006-IX; Pressos Compania Naviera S.A. and Others v.Belgium, no.17849/91, §§29-31, ECHR A332). Х.
Позивач, перебуваючи на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, із вислугою понад 30 років, очевидно має правомірні очікування отримати житло, яке йому гарантовано державою, і на яке він має законне право.
Посилання відповідача 2 на те, що законом не передбачено конкретного визначеного періоду, протягом якого особа має бути забезпечена житлом, а тому права позивача не порушені, є помилковою, оскільки позивач зарахований на квартирний облік ще 16.05.1989 року, тобто вже 37 років позивач перебуває на квартирному обліку, однак житлом і досі не забезпечений. 
Відповідно до наданого суду КЕВ м. Мукачево списку надання житла для постійного проживання у Ужгородському гарнізоні, шляхом виключення його з числа службових, військовослужбовцю (ПІП закрита інформація) зі складом сім`ї 2 особи: він, син 2000 р.н., донька 2010 р.н., з військовим стажем 25 років, зарахованого на квартирний облік 30.09.2014 року під №71 надалося житло в АДРЕСА_4 (Протокол засідання Комісії 09.02.2021 №38).
Щодо посилань відповідачів на те, що дружина позивача володіє на праві приватної власності двома житловими будинками загальною площею 403,8 кв.м, у зв`язку з чим не є такою, яка потребує поліпшення житлових умов і в силу вимог ст.31 ЖК України не має права на одержання у користування жилого приміщення у будинках державного або громадського житлового фонду суд зазначає наступне.
Право на забезпечення військовослужбовця житлом відповідно до закону є його особистим правом, що випливає з його особливого правового статусу та факту проходження військової служби. Особа не може бути незаконно і необґрунтовано позбавлена цього законно набутого права чи обмежена в його здійсненні. Тож реалізація членом сім`ї військовослужбовця відповідно до закону свого права власності шляхом отримання у дар житлового будинку (ст.41 Конституції, норми ст.ст.316-321, 717-722 ЦК України) не може бути підставою для позбавлення військовослужбовця гарантованого Конституцією і Законом права на соціальний захист, в т.ч., у вигляді надання постійного житла. Рівно як і член сім`ї не може бути позбавлений свого права набути у власність майно.
Порушенням права позивача є саме ненадання житла першому в черзі протягом тривалого часу, що за своєю суттю підриває авторитет держави, баланс між правом особи, яка віддала державі більшу частину життя на військовій службі, і обов`язком держави забезпечити особі в розумний строк і у передбачених законом межах і формі соціальний захист. З плином життя і враховуючи, що держава не виконувала свого обов`язку, особа вимушена організовувати своє життя, в т.ч., забезпечувати необхідні житлові умови, що не може ставитися їй «у вину» та позбавляти права на одержання заслуженого житла. Така позиція надає невиправдані і незаконні переваги державі, яка неналежно виконувала свій обов`язок і порушувала право позивача, який, у свою чергу, діяв добросовісно і законно (служив, став на облік і т.д.). Тим більше, у позивача могли змінитися житлові умови значно пізніше від того, коли виникло право на отримання житла.
Суд зазначає, що набуття членом сім`ї позивача у власність нерухомого майна після виникнення у позивача права на забезпечення житлом саме по собі не може бути підставою для позбавлення його раніше набутого права чи зміни черговості забезпечення житлом, гарантованого законом.
Відтак, наявність у дружини позивача нерухомого майна на праві приватної власності (договір дарування) не свідчить про наявність такого майна у самого позивача, оскільки вказане майно належить іншій особі - дружині позивача, яка є самостійним суб`єктом права власності. При цьому факт набуття дружиною позивача у власність житлових будинків не припиняє її статусу члена сім`ї військовослужбовця та не може бути підставою для позбавлення позивача гарантій соціального захисту на неї, як члена сім`ї, передбачених законодавством для військовослужбовців та членів їх сімей.
Посилання відповідачів про те, що виділення житла ОСОБА_1 може порушити права інших осіб, які перебувають на обліку в першочерговій або позачерговій черзі, виходить за межі предмету доказування у спірних правовідносинах.
Доводи КЕВ м. Мукачева про те, що Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ №448 від 03.07.2013р. стосується забезпечення військ, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів, а житлові будинки збудовані відповідно до плану замовника будівництва, придбані, в т.ч. і в порядку пайової участі, передаються у комунальні власність, також не заслуговують на увагу, оскільки в силу вимог підзаконних нормативно-правових актів, саме КЕВ м. Мукачево є належним відповідачем у справі з функціями прийняття рішення та забезпечення житловими приміщенням в Ужгородському гарнізону, де позивач перебуває на черзі.
Доводи відповідачів про те, що при визначенні потреби позивача у поліпшенні житлових умов підлягає застосуванню норма 13,65 кв.м на особу, суд вважає безпідставними. 
Відповідно до п.4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для будівництва (придбання) житла для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013р. №157 бюджетні кошти спрямовуються на будівництво житла (придбання житла на вторинному ринку, у житлових будинках, введених в експлуатацію).
При цьому розподіл та надання житла військовослужбовцям, звільненим у запас або відставку, здійснюються у порядку черговості, яка визначається за датою звільнення у запас або відставку.
Житло надається виходячи з норми не більш як 21 кв. метр загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Згідно з п.7 Порядку визначення розміру та надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012р. №1036 розмір компенсації визначається:
- за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на військовослужбовця і кожного члена його сім`ї, який перебуває з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Понад норму жилої площі для окремих категорій військовослужбовців та членів їх сімей, визначеним законодавством, враховується додаткова жила площа у розмірі 10 кв. метрів;
- з урахуванням вимог до загальної площі житла відповідно до державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»;
- з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв. метра загальної площі житла в регіоні, де військовослужбовець перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Відтак, вказана норма стосується жилої площі та застосовується при обчисленні розміру грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, а не при визначенні норми забезпечення житлом військовослужбовців для постійного проживання.
Натомість правовідносини щодо забезпечення військовослужбовців житлом для постійного проживання регулюються Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006, прийнятою на виконання ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При визначенні розміру житла застосовується норма 21 кв.м загальної площі житла на одну особу та додатково 10,5 кв.м на сім`ю, що відповідає загальним житловим нормам, встановленим житловим законодавством України, зокрема Порядком №157. 
Таким чином, відповідачі помилково ототожнюють норму жилої площі, яка застосовується виключно для розрахунку грошової компенсації, із нормою загальної площі житла, що застосовується при безпосередньому забезпеченні військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Суд констатує, що забезпечення житлом військовослужбовця є позитивним зобов`язанням держави, яке нею гарантується.
В ході розгляду справи доведено, що в позивача наявні всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зокрема, на цей час позивач звільнений із військової служби в запас, має календарну вислугу понад 30 років, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Мукачево, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом.
Беззаперечних доказів протилежного, відповідачами в ході розгляду справи суду не надано.
Бездіяльність відповідачів обмежує право позивача на забезпечення житлом, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», така бездіяльність має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок так і процедуру виділення житла військовослужбовцям та членам їх сімей.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У даному випадку не йдеться про втручання у дискреційні повноваження, оскільки, як встановлено судом, у відповідачів відсутні законні підстави для не вчинення означених дій.
Враховуючи, що право позивача на покращення житлових умов з огляду на встановлені обставини є порушеним протягом тривалого періоду часу, а наведені доводи відповідачів є неприйнятними через те, що не спростовують доводів позивача про протиправну бездіяльність відомства оборонного призначення, суд, з урахуванням завдання адміністративного судочинства, вважає за можливе зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Мукачеве виділити ОСОБА_1 благоустроєне житло у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сім`ю у складі чотирьох осіб, із розрахунку 94 квадратних метрів загальної площі, та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі житлової комісії Ужгородського гарнізону здійснити погодження на виділення зазначеного житла, у встановленому законом порядку.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Оцінюючи доводи всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа №802/2236/17-а).
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Враховуючи те, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 6, 72-77, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево(89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Свалявська, 3, ЄДРПОУ 08439994), ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), треті особи - ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), Міністерство оборони України (ЄДРПОУ 00034022), про зобов`язання забезпечення житлом - задовольнити.
Зобов?язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево виділити ОСОБА_1 благоустроєне житло у виді окремої ізольованої квартири у м. Ужгород Закарпатської області на сімю у складі чотирьох осіб, із розрахунку 94 квадратних метрів загальної площі.
Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_9 в особі житлової комісії Ужгородського гарнізону здійснити погодження на виділення зазначеного житла.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 травня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 29 травня 2026 року.

Суддя	Ю.Ю.Дору