Справа № 309/2108/26
Провадження № 3/309/526/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 року         м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Орос Я.В., розглянувши об`єднані матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , 
за ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.2 ст. 185-10 КУпАП,  

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2026 року близько 19 години 17 хвилин прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в межах контрольованого прикордонного району на ок.н.п. Крива (територія Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області) на напрямку 150 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі груп осіб.
Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Також, громадянин України ОСОБА_1 спільно з громадянином ОСОБА_2 проігнорував неодноразово повторювану вимогу військовослужбовця Державної прикордонної служби України солдата ОСОБА_3 під час виконання службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, а саме не дочекавшись закінчення здійснення перевірочних заходів здійснили розворот транспортного засобу та розпочали рух в напрямку м.Виноградів. О 21 год. 15хв. 25 травня 2026 року на ок. н. п. Виноградів прикордонним нарядом «Група реагування » спільно з представником ПОРВ здійснено затримання даних осіб.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 ст.23-7 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2ст.185-10 КУпАП.
Постановою Хустського районного суду від 09.06.2026 року об`єднано матеріали справи відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.2ст. 185-10 КУпАП в одне провадження.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення йому смс повідомлення, причини неявки суду не повідомляв. 
09.06.2026 року через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 – адвокатом Фіцик Дмитром Олександровичем подано письмові заперечення на протокол про адміністративні правопорушення. У змісті заперечень зазначається, що 25 травня 2026 року ОСОБА_1 перебував на території Виноградівського району Закарпатської області у зв`язку зі здійсненням релігійної та місіонерської діяльності. ОСОБА_1 є священнослужителем та офіційно працевлаштований на посаді диякона релігійної організації «Львівська Богословська Семінарія при ОСОБА_4 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), що підтверджується: відомостями про трудову діяльністю ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб, сформована довідка 08.06.2026 року; наказом про прийняття на роботу ОСОБА_1 № 03-25К від 20.10.2025 року м. Львів; наказом про переведення № 04-25К від 03.11.2025 року м. Львів; довідкою ректора ЛБС № 87 від 08.06.2026 року; характеристикою ОСОБА_1 ректора ЛБС № 89 від 08.06.2026 року; статутом релігійної організації «Львівська Богословська Семінарія при ОСОБА_4 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нова редакція, зареєстрованим МКУ наказом № 1107 від 26.10.2017 року. 
Метою перебування у Закарпатській області була організація та проведення молодіжного духовного відпочинку та релігійно-просвітницьких заходів – куратор групи студентів, що проходили богослужбову практику з 23.05.2026 по 04.06.2026 року, що підтверджується; Списком студентів для проходження практики згідно вимог навчальної програми № 81/1 від 18.05.2026 року ОСОБА_5 , довідкою Закарпатського обласного об`єднання Української Церкви Християн ОСОБА_6 (код ЄДРПОУ 25442163) № 142 від 06.06.2026 року, що додається.
Крім того, адвокат Фіцик Д.О. зазначає, що будь-яких дій, спрямованих на незаконний перетин державного кордону України, ОСОБА_1 не вчиняв та наміру вчиняти не мав. Жодних доказів підготовки до незаконного перетину державного кордону в матеріалах справи не наведено. У протоколі відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 перебував безпосередньо на лінії державного кордону, мав відповідне спорядження, карти маршрутів незаконного перетину, засоби маскування або інші обставини, які могли б свідчити про намір незаконного перетину кордону. Сам факт перебування у прикордонній місцевості, навіть у безпосередній близькості до державного кордону, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП, за відсутності доказів реальних дій, безпосередньо спрямованих на незаконне перетинання державного кордону України.
Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 – адвокат Фіцик Дмитро Олександрович просить суд закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши в повному обсязі встановлені на підставі поданих доказів обставини, у їх сукупності, доходжу наступного висновку.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція частини 2 статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Диспозиція частини 2 статті 185-10 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинені групою осіб.
Згідно вимог ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Положеннямст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Правопорушення передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.
Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.
Також при розгляді даної справи суд враховує наступне.
24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено воєнний стан.
А указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 оголошено в Україна загальну мобілізацію.
З моменту введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, спроби незаконного перетину державного кордону України з країнами ЄС в абсолютній більшості випадків здійснюються особами саме з метою уникнення такої мобілізації. При цьому мотиви можуть бути різними як то страх за своє життя, небажання воювати (пацифізм) тощо.
Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно дост.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення;нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.
При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.
У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон,то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.
Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.
Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення,усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.
Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження на підставі п. 1.ст. 247 КУпАП.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст.185-10 КУпАП працівниками відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 додано протокол ЗхРУ №338910 складений відносно ОСОБА_1 від 25.05.2026р., протокол ЗхРУ №338914 складений відносно ОСОБА_1 від 25.05.2026р., протокол про адміністративне затримання від 25.05.2026 р., протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25.05.2026 р. з якого вбачається що вилученим був тільки мобільний телефон, Рапортом інспектора прикордонної служби ОСОБА_7 , Довідкою щодо затримання двох громадян України на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », письмовими поясненнями ОСОБА_1 , де він не визнає вини і стверджує, що мета приїзду до Закарпатської області є служіння та диском з відеофіксацією з місця події . 
Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП ч. 2 ст.185-10 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.
Суд констатує, що сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, у справі не доведено ні події, ні складу правопорушення, про вчинення якого складено Протокол у вчиненні якого звинувачено ОСОБА_1 . Припущення про те, що ОСОБА_1 який самостійно прибув до блокпоста за декілька кілометрів від лінії державного кордону України, мав явну мету в порушення закону перетнути державний кордон поза пунктами пропуску та вчиняв з цією метою активні дії, що прямо про це свідчили, - не підтверджено достатньою сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.
Місцем виявлення діяння, згідно протоколу, вказано місце, «Контрольний пост » на околиці н.п. Крива (територія Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області) в напрямку 150 прикордонного знаку, що знаходиться на значній відстані від лінії державного кордону України. Ця обставина зумовлює необхідність зібрання достатньої сукупності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 за обставин, вказаних у протоколі, вчиняв активні дії, що прямо спрямовані на незаконний перетин кордону. Жодного належного та допустимого доказу, що б містив таку інформацію - до протоколу не додано, як не зазначено про такі дії і у самому протоколі.
За встановлених обставин, суд вважає, що матеріалами справи не встановлення мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.
Разом з тим, слід зазначити, що лише перебування особи на певній відстані біля держаного кордону саме по собі, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути Державний кордон. В даному випадку ОСОБА_1 , був затриманий без жодних речей (закордонного паспорту громадянина України), які б свідчили про його намір незаконно перетнути Державний кордон України, що у зв`язку з відсутністю інших доказів, викликає обґрунтовані сумніви у його намірі незаконно перетнути Державний кордон. Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 є призовником, перебуває на військовому обліку, що підтверджує витягом з Резерв+, мав мету для приїзду на територію Закарпатської області, що підтвердив списком студентів для проходження практики згідно вимог навчальної програми № 81/1 від 18.05.2026 року ОСОБА_5 та довідкою Закарпатського обласного об`єднання Української Церкви Християн Віри Євангельської (код ЄДРПОУ 25442163) № 142 від 06.06.2026 року. 
Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП .
Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.185-10 КУпАП суд зазначає, що з наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях останнього ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу того, що останній вчинив злісну непокору законній вимозі прикордонника. З долученого відеозапису до матеріалів справи неможливо встановити особу правопорушника, а також відсутній звук для встановлення наявності чи відсутності вимоги працівника прикордонної служби залишитись на місці КПП. Крім того, з поведінки осіб, які відображені на відеозапису не вбачається агресивної поведінки чи втечі з місця події. 
Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185-10 КУпАП.
Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.185-10 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Суддя Хустського 
районного суду:       Орос Я. В.