Справа № 560/15789/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

19 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 1, ГУ) № 222550018035 від 16.07.2025 про відмову йому в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач 2, ГУ) зарахувати йому до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 23.07.1980: з 21.06.1981 по 15.08.1984, з 12.10.1984 по 09.01.1985, з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008 на території російської федерації, а також період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981 у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ та призначити пенсію за віком з 09.07.2025.
Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з таких підстав. 
Позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки: трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи; формальні недоліки окремих записів, зокрема виправлення у даті наказу, не можуть автоматично позбавляти його права на зарахування стажу; періоди роботи на території російської федерації були набуті в період дії правового регулювання, яке передбачало врахування такого стажу, тому подальше припинення участі російської федерації в Угоді від 13.03.1992 не може мати зворотної дії та нівелювати вже набуті права; період навчання у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ підтверджується атестатом і підлягає зарахуванню до стажу за законодавством, чинним на час такого навчання; після зарахування всіх спірних періодів у нього є необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, тому пенсія підлягає призначенню з дня звернення, тобто з 09.07.2025.
За відзивом на позов, відповідач 1 проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити повністю з огляду на таке.
Зазначає, що заява позивача від 09.07.2025 була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності; страховий стаж позивача на дату звернення становив 21 рік 9 місяців 15 днів, тоді як у 2025 році для призначення пенсії за віком у 63 роки необхідний страховий стаж від 22 до 32 років; періоди роботи з 21.06.1981 по 15.08.1984 та з 12.10.1984 по 09.01.1985 не були зараховані через наявність виправлення дати наказу в підставі внесення запису про звільнення; період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981 не був зарахований у зв`язку з ненаданням документів, виданих компетентними органами іншої держави, що підтверджують факт неотримання позивачем пенсії в цій державі, та ненаданням заяви про відсутність можливості подати такі документи; періоди роботи з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008 не були зараховані, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; суд не вправі підміняти собою пенсійний орган та самостійно здійснювати обчислення стажу і призначати пенсію.
Відповідач 2 правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копіями паспорта громадянина України та документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків.
13.02.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
Згідно з розпискою-повідомленням від 13.02.2025 заяву та документи зареєстровано за № 1583. 
До заяви були додані, зокрема, паспорт, документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документи про навчання, інші документи та пам`ятка пенсіонера.
У матеріалах справи також наявна окрема письмова заява позивача від 13.02.2025, адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій він повідомив, що пенсію в інших країнах, у тому числі в російській федерації, не оформляв і не отримував.
За результатами розгляду звернення від 13.02.2025 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.02.2025.
У формі РС-право, складеній станом на 21.02.2025, відображено стаж на право у розмірі 25 років 4 місяці 28 днів. Із цієї форми вбачається, що на попередньому етапі орган Пенсійного фонду України врахував, зокрема: період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981; окремі періоди трудової діяльності до 1992 року; період безробіття з 12.02.1998 по 30.04.1998; період роботи з 01.05.1999 по 01.11.2000; період роботи з 15.07.2020 по 31.12.2024.
Отже, на стадії первинного звернення орган Пенсійного фонду України виходив із іншого, більшого обсягу стажу, ніж при повторному зверненні позивача.
09.07.2025 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. 
У заяві він просив призначити пенсію за віком, указав банківські реквізити для її виплати та надав згоду на отримання SMS-повідомлень.
Згідно з матеріалами справи, заява від 09.07.2025 була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
16.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення № 222550018035 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.
У цьому рішенні зазначено, що: вік позивача на момент звернення становить 63 роки; необхідний страховий стаж у 2025 році для призначення пенсії за віком у 63 роки становить від 22 до 32 років; страховий стаж позивача визначено у розмірі 21 року 9 місяців 15 днів; до страхового стажу не зараховано: періоди роботи в російській федерації з 21.06.1981 по 15.08.1984 та з 12.10.1984 по 09.01.1985 - у зв`язку з наявністю виправлення дати наказу в документі-підставі внесення запису про звільнення; період навчання в російській федерації з 01.09.1980 по 17.06.1981 у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ - у зв`язку з ненаданням документів про неотримання пенсійних виплат іншою державою; періоди роботи з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008 - у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.
Крім того, зі змісту цього рішення вбачається, що відповідач 2 послався на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562, і зазначив, що документи щодо неотримання пенсійних виплат іншою державою та заява про відсутність можливості подати таку інформацію не надані.
У формі РС-право, складеній за зверненням від 09.07.2025, стаж позивача визначено у розмірі 21 року 9 місяців 15 днів, а також відображено перелік періодів, які орган Пенсійного фонду України зарахував до стажу.
На підтвердження спірних періодів позивач подав трудову книжку серії НОМЕР_1 . Із записів цієї трудової книжки вбачається, зокрема: навчання з 01.09.1980 у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ; записи про проходження служби та роботи у періодах, які відповідач пов`язує з проміжками з 21.06.1981 по 15.08.1984 та з 12.10.1984 по 09.01.1985; прийняття на роботу до ЗАТ «Инвестпромтрейд» 10.11.2000 та звільнення 31.12.2005; прийняття на роботу до ООО «Ремонтно-эксплуатационная компания» 07.08.2007, звільнення 07.03.2008, повторне прийняття 01.04.2008 та звільнення 10.10.2008; прийняття на роботу до ТОВ «МОДУЛЬ-УКРАЇНА» 15.07.2020.
У справі міститься атестат (копія) № 7970 про навчання у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ із зазначенням спеціальності «судновий електрик» та дати закінчення - 17.06.1981.
У справі також наявний (копія) військовий квиток позивача.
Довідка Кам`янець-Подільського міського центру зайнятості підтверджує, що позивач перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю у період з 12.02.1998 по 30.04.1998.
Згідно з формою ОК-5 у Реєстрі застрахованих осіб містяться, зокрема, відомості про роботу позивача у ТОВ «ВІЛ ЛТД» у 1999-2000 роках та у ТОВ «МОДУЛЬ-УКРАЇНА» з 15.07.2020 по 30.06.2025.
У справі міститься довідка ООО «Ремонтно-эксплуатационная компания» про заробітну плату позивача за період з 07.08.2007 по 10.10.2008. 
У цій довідці зазначено, що позивач працював у зазначеного роботодавця у відповідний період, йому було нараховано заробітну плату, а на всі виплати були нараховані і перераховані внески до Пенсійного фонду російської федерації.
Окремо суд установив, що 09.07.2025, тобто до прийняття оскаржуваного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до Міністерства закордонних справ України з листом щодо направлення запиту до компетентного органу іншої держави для отримання офіційного підтвердження нездійснення або здійснення пенсійних виплат позивачу.
У цьому листі сам пенсійний орган зазначив, що трудова діяльність та навчання позивача на території російської федерації здійснювалися, зокрема, у такі періоди: з 01.09.1980 по 15.08.1981 у 42 школі спеціалістів рядового плавскладу ВМФ; з 07.10.1980 по 15.08.1984 у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ; з 12.10.1984 по 09.01.1985 у відповідному підприємстві; з 10.11.2000 по 31.12.2005 у ЗАТ «Інвестпромтрейд»; з 07.08.2007 по 07.03.2008 та з 01.04.2008 по 10.10.2008 у ТзОВ «Ремонтно-експлуатаційна компанія».
Отже, сам територіальний орган Пенсійного фонду України станом на 09.07.2025 виходив із наявності у матеріалах пенсійної справи відомостей про вказані періоди та ініціював спеціальну процедуру перевірки щодо нездійснення або здійснення пенсійних виплат іншою державою.
Суд також установив, що оскаржуване рішення прийнято 16.07.2025, тобто через 7 днів після направлення листа до МЗС та до спливу 45-денного строку, передбаченого пунктом 4 першого Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 562.
Крім того, архівна довідка Кам`янець-Подільського міського архіву свідчить про те, що документи з особового складу ТзОВ фірма «ВІЛ-ЛТД» на зберігання до архіву не надходили, у зв`язку з чим надати довідку про підтвердження періоду роботи та заробітної плати неможливо.
Отже, на момент прийняття оскарженого рішення від 16.07.2025 орган Пенсійного фонду України мав у розпорядженні, зокрема: заяву позивача від 09.07.2025; трудову книжку; атестат; військовий квиток; форму ОК-5; довідку центру зайнятості; довідку про заробітну плату за російський період 2007–2008 років; попередню форму РС-право від 21.02.2025; нову форму РС-право за зверненням від 09.07.2025; письмову заяву позивача про неотримання пенсії в інших державах; лист до МЗС від 09.07.2025 про ініціювання процедури отримання інформації щодо пенсійних виплат іншою державою.
Суд також бере до уваги, що між: формою РС-право від 21.02.2025; листом до МЗС від 09.07.2025; рішенням від 16.07.2025 - наявні розбіжності щодо обсягу врахованих і неврахованих періодів до 01.01.1992, а також щодо окремих дат навчання та діяльності позивача на території російської федерації.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд ураховує, що в цій справі необхідно розрізняти: законодавство, за яким оцінюється правомірність рішення відповідача станом на 16.07.2025, та законодавство, за яким визначається, чи належить певний період до стажу, тобто правила, що діяли на час виникнення відповідного періоду і застосовуються через частину четверту статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV у редакціях, чинних у спірні періоди та у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV встановлює, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;
2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;
У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.
У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Смерть особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає непрацездатним членам сім`ї такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених цим Законом.
За частиною другою статті 24-1 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пункту 5-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною першою статті 26-1 Закону № 1058-IV, у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави. Порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII у редакціях, чинних у спірні періоди та у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За пунктом “а” частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно із пунктом “в” частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Пунктом “д” частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Водночас, ці норми в цій справі застосовуються з урахуванням частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, тобто як норми, що визначають природу відповідного періоду стажу, а не як самостійна підстава для ігнорування спеціального механізму, чинного на 16.07.2025, щодо підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за pre-1992 періоди.
Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі – Порядок № 637 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 «Деякі питання обчислення страхового стажу», чинною станом на дату виникнення спірних правовідносин, затверджено: Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а також Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком. 
За пунктом 3 першого Порядку, у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Відповідно до пункту 4 першого Порядку, у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дати подання особою заяви про призначення пенсії надсилає до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, а в разі неукладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - до МЗС запит щодо передачі органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для обчислення розміру пенсії.
МЗС протягом п`яти робочих днів з дня отримання зазначеного запиту передає дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними. Після отримання документів до даних, які зазначені в них, будуть застосовані вимоги Законів України “Про інформацію” та “Про захист персональних даних”, і такі дані будуть використовуватися виключно для потреб, пов`язаних з питаннями загальнообов`язкового державного соціального страхування, визначених законом.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
За пунктом 1 другого Порядку, цей Порядок визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону.
Періоди роботи осіб в іншій державі (за наявності), з якою укладено міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зараховуються до страхового стажу осіб, які проживають в Україні, на умовах такого міжнародного договору.
Згідно із абзацами першим - другим пункту 3 другого Порядку, особи, які працювали в інших державах і у яких відсутній необхідний страховий стаж, передбачений частинами першою - третьою статті 26 Закону, додають до заяв про призначення пенсії підтвердні документи.
Якщо за змістом документів неможливо підтвердити зарахування періодів роботи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави або якщо особа не подала підтвердних документів, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів після надходження заяви про призначення пенсії з усіма необхідними документами подає до МЗС запит для надсилання протягом п`яти робочих днів з дня його отримання дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо надання підтвердних документів з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними.
Відповідно до абзаців першого - другого пункту 4 другого Порядку, після надходження до територіального органу Пенсійного фонду України підтвердних документів періоди роботи, зазначені в них, зараховуються до страхового стажу (стажу роботи) особи в календарному обчисленні для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону.
МЗС не пізніше ніж через п`ять робочих днів після отримання документів, визначених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, надсилає їх територіальному органу Пенсійного фонду України. Територіальний орган Пенсійного фонду України зараховує до страхового стажу (стажу роботи) особи періоди роботи в іншій державі, факт зарахування яких підтверджено відповідними документами, в календарному обчисленні для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за Законом № 1058-IV затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі – Порядок № 22-1 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Згідно з абзацом першим пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
При розгляді цієї справи суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах: від 21.02.2018 у справі № 687/975/17; від 13.09.2023 у справі № 620/4900/22; від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23; від 28.11.2024 у справі № 320/10744/21; від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22; від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23. 
Так, Верховний Суд у справі № 687/975/17 визнав допустимим спосіб захисту, за якого суд не лише скасовує протиправну відмову органу Пенсійного фонду України, а й зобов`язує зарахувати відповідні періоди стажу та призначити пенсію, якщо для цього виконано всі юридичні умови та відсутня дискреція. 
У справах № 620/4900/22 та № 320/10744/21 Верховний Суд виходив із того, що при екстериторіальному розгляді пенсійних заяв належним відповідачем є той територіальний орган Пенсійного фонду України, який розглянув заяву по суті та прийняв відповідне рішення.
У справі № 440/4164/23 Верховний Суд зазначив, що неналежне оформлення трудової книжки саме по собі не може бути автоматичною підставою для виключення відповідних періодів роботи зі стажу. 
У справі № 620/3530/22 Верховний Суд виходив із того, що непідтвердження компетентними органами російської федерації сплати внесків не може ставитися особі у провину та бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, якщо факт роботи підтверджений належними доказами. 
Водночас, у справі № 300/8132/23 Верховний Суд зазначив, що запис у трудовій книжці не є безумовним доказом у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо його достовірності, а відповідні відомості мають оцінюватися в сукупності з іншими доказами.
Як зазначено вище, суд перевіряє правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 222550018035 від 16.07.2025 ретроспективно, тобто з огляду на обставини, які існували на момент його прийняття, і лише з тих мотивів, які були покладені суб`єктом владних повноважень в основу цього рішення.
Отже, суд не підміняє мотиви відповідача новими підставами для відмови та не оцінює правомірність оскарженого рішення з мотивів, які не були зазначені в самому рішенні.
Разом із тим, при визначенні належного способу захисту суд виходить із повноважень, передбачених частиною другою статті 9 та частиною четвертою статті 245 КАС України, а також із необхідності забезпечити ефективне поновлення порушеного права позивача.
Щодо належного відповідача у вимогах про зарахування стажу і призначення пенсії, то суд зазначає таке. 
Позивач просить покласти обов`язок із зарахування стажу та призначення пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Проте з матеріалів справи вбачається, що заява від 09.07.2025 була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, і саме цей орган прийняв рішення № 222550018035 від 16.07.2025.
Відповідно до положень абзацу тринадцятого пункту 4.2 та абзацу другого пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписує керівник органу, що призначає пенсію.
Отже, саме той орган Пенсійного фонду України, який у порядку екстериторіальності розглянув заяву та прийняв спірне рішення, є належним відповідачем у вимогах про скасування такого рішення, а за відсутності дискреції - і у вимогах про зарахування встановлених судом періодів та призначення пенсії.
З урахуванням частини другої статті 9 КАС України, правових висновків Верховного Суду у справах № 620/4900/22 та № 320/10744/21, а також того, що обидва органи Пенсійного фонду України залучені до участі у справі як відповідачі, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у матеріально-правовій частині спору є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Щодо періодів роботи позивача в російській федерації з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008, то суд вказує на таке. 
Оскаржуване рішення відповідача 1 містить один мотив неврахування цих періодів: з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.
Суд не погоджується з таким мотивом відповідача 1 з таких підстав.
Сам по собі вихід іншої держави з міжнародної угоди не нівелює автоматично правові наслідки трудової діяльності, фактично здійсненої особою в період дії відповідного правового регулювання.
Крім того, станом на 16.07.2025 вже діяли: пункт 5-1 розділу XV Закону № 1058-IV; частина перша статті 26-1 Закону № 1058-IV; другий Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 562, які передбачали внутрішній механізм підтвердження та зарахування таких періодів роботи в іншій державі для визначення права на призначення пенсії за віком.
Отже, навіть з огляду на чинне на той момент законодавство відповідач 1 не мав підстав обмежитися лише формальним посиланням на припинення участі російської федерації в Угоді від 13.03.1992.
Жодних інших мотивів неврахування цих періодів у самому рішенні від 16.07.2025 не наведено. 
Тому суд перевіряє правомірність саме того мотиву, який у рішенні прямо зазначив відповідач 1, і доходить висновку про його незаконність.
Факт роботи позивача у періодах: з 10.11.2000 по 31.12.2005; з 07.08.2007 по 07.03.2008; з 01.04.2008 по 10.10.2008 підтверджений належними письмовими доказами, а саме записами у трудовій книжці. 
Щодо періодів 2007-2008 років ці записи додатково підтверджені довідкою роботодавця про заробітну плату, в якій прямо зазначено, що на всі виплати були нараховані та перераховані внески до Пенсійного фонду російської федерації.
Жодних доказів недостовірності поданих документів, фальсифікації записів трудової книжки або відсутності факту роботи позивача у зазначені періоди відповідачі не подали.
Суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22, відповідно до якої непідтвердження компетентними органами російської федерації сплати внесків не може ставитися особі у провину та бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні стажу, якщо факт роботи підтверджений належними доказами.
За таких обставин, суд доходить висновку, що рішення відповідача 1 від 16.07.2025 в частині неврахування періодів роботи позивача з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008 є необґрунтованим і протиправним, а ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Із приводу періодів роботи позивача з 21.06.1981 по 15.08.1984, з 12.10.1984 по 09.01.1985 та періоду навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981, то суд виходить з такого. 
Позивач просить також прямо зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 21.06.1981 по 15.08.1984, з 12.10.1984 по 09.01.1985 та період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981.
Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача 1 в цій частині містить, зокрема, такі мотиви: наявність виправлення дати наказу в документі-підставі внесення запису про звільнення щодо окремих періодів роботи; ненадання документів, виданих компетентними органами іншої держави, що підтверджують факт неотримання позивачем пенсії в цій державі; ненадання заяви про відсутність можливості подати такі документи.
Щодо формального недоліку записів у трудовій книжці суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23, відповідно до якого неналежне оформлення трудової книжки саме по собі не може бути автоматичною підставою для виключення відповідних періодів роботи зі стажу.
Водночас, суд ураховує і правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23, згідно з якою запис у трудовій книжці не є безумовним доказом у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо його достовірності, а відповідні відомості мають оцінюватися в сукупності з іншими доказами.
Разом із тим, вирішальним для оцінки заявлених позовних вимог у цій частині є інше.
Так, станом на 16.07.2025 уже діяли частина друга статті 24-1 Закону № 1058-IV та перший Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 562, які встановлювали спеціальний механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР.
Із змісту пункту 3 і абзаців першого - шостого пункту 4 цього Порядку вбачається, що: за відсутності документа іншої держави особа має зазначити причини неможливості його отримання; у разі відсутності відповіді на запит МЗС застосовується спеціальне правило про сплив 45 днів; до появи можливості такого обміну пенсія може обчислюватися з урахуванням відповідних періодів лише за наявності передбачених цим Порядком передумов.
У матеріалах цієї справі є письмова заява позивача від 13.02.2025 про те, що він не оформляв і не отримував пенсію в інших країнах, а також лист територіального органу Пенсійного фонду України до МЗС від 09.07.2025 про ініціювання запиту.
Однак станом на дату прийняття оскарженого рішення: документ компетентного органу іншої держави про неотримання пенсії відсутній; окрема заява позивача про неможливість подати такий документ у матеріалах, наданих суду, відсутня; від дня направлення запиту до МЗС до дня прийняття рішення минуло 7 днів, тобто спеціальний строк у 45 днів, передбачений абзацами пункту 4 Порядку, не сплинув.
Суд також ураховує, що в матеріалах справи є внутрішні неузгодженості щодо pre-1992 періодів: форма РС-право від 21.02.2025 відображає їх попереднє врахування; лист до МЗС від 09.07.2025 містить інші дати, зокрема щодо навчання до 15.08.1981, та відомості про окремі періоди служби/роботи, що частково перекриваються; рішення від 16.07.2025 містить уже інший підхід до тих самих періодів.
За таких обставин, суд доходить висновку, що наявний доказовий масив є недостатнім саме для прямого судового зобов`язання зарахувати періоди роботи з 21.06.1981 по 15.08.1984, з 12.10.1984 по 09.01.1985 та період навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981.
Цей висновок не означає, що суд погоджується з усіма мотивами відповідача 1 у цій частині або що суд встановив неможливість зарахування зазначених періодів у майбутньому.
Він означає лише те, що в межах цього спору, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та з огляду на стан спеціальної процедури, який існував на 16.07.2025, відсутні достатні підстави саме для прямого судового припису про зарахування цих періодів.
Отже, позовні вимоги в частині прямого зарахування: періоду роботи з 21.06.1981 по 15.08.1984; періоду роботи з 12.10.1984 по 09.01.1985; періоду навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981 задоволенню не підлягають.
Щодо способу захисту і відсутності дискреції, то суд зазначає про таке. 
Відповідач 1 посилається на те, що суд не вправі підміняти собою пенсійний орган у спірних правовідносинах.
Суд погоджується з цим доводом лише в тій частині, що суд не може здійснювати дискреційні повноваження замість суб`єкта владних повноважень.
Однак у цій справі після зарахування до страхового стажу періодів роботи: з 10.11.2000 по 31.12.2005; з 07.08.2007 по 07.03.2008; з 01.04.2008 по 10.10.2008 страховий стаж позивача, який відповідач 1 визначив у розмірі 21 року 9 місяців 15 днів, безсумнівно перевищує мінімально необхідні 22 роки, встановлені частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV для осіб, які досягли 63-річного віку у 2025 році.
Отже, навіть без прямого зарахування спірних періодів до 01.01.1992 у відповідача 1 не залишається права діяти на власний розсуд щодо висновку про наявність у позивача права на пенсію за віком.
За таких обставин, ураховуючи частину четверту статті 245 КАС України та правову позицію Верховного Суду, викладену, серед інших, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, належним та ефективним способом захисту є: визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 222550018035 від 16.07.2025; зобов`язання цього ж органу зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008; зобов`язання цього ж органу призначити позивачу пенсію за віком з 09.07.2025.
Із приводу дати призначення пенсії, то суд вказує на таке. 
Оскільки заява про призначення пенсії за віком подана 09.07.2025, а на цю дату позивач уже досяг 63-річного віку, пенсія підлягає призначенню з дня звернення - 09.07.2025, відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV.
Суд звертає увагу, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав
Наявні у справі докази дають підстави для прямого зарахування періодів роботи 2000–2008 років, але не є достатнім саме для прямого судового зобов`язання зарахувати періоди роботи до 01.01.1992 і період навчання, з огляду на незавершеність спеціальної процедури, передбаченої статтею 24-1 Закону № 1058-IV та постановою Кабінету Міністрів України № 562.
Разом із тим, саме зарахування періодів роботи 2000–2008 років є достатнім для виникнення у позивача права на пенсію за віком з 09.07.2025, а тому такий спосіб захисту забезпечує повне й ефективне поновлення порушеного права.
З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи, суд доходить таких висновків.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 222550018035 від 16.07.2025 є протиправним і підлягає скасуванню; періоди роботи з 10.11.2000 по 31.12.2005, з 07.08.2007 по 07.03.2008, з 01.04.2008 по 10.10.2008 підтверджені належними доказами та підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача; після зарахування цих періодів позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком у 2025 році; належним відповідачем у частині зобов`язання зарахувати стаж і призначити пенсію є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; у частині вимог про пряме зарахування періодів роботи з 21.06.1981 по 15.08.1984, з 12.10.1984 по 09.01.1985 та періоду навчання з 01.09.1980 по 17.06.1981 позов задоволенню не підлягає з підстав, наведених у мотивувальній частині цього рішення суду вище.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, оскільки спір виник унаслідок прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправного рішення від 16.07.2025, судовий збір в сумі 757, 00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 222550018035 від 16.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 10.11.2000 по 31.12.2005; з 07.08.2007 по 07.03.2008; з 01.04.2008 по 10.10.2008.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 09.07.2025.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3,м. Слов`янськ,Донецька обл., Краматорський р-н,84122 , код ЄДРПОУ - 13486010) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений