Справа № 699/762/26
Номер провадження № 2-о/699/61/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Мельника А. В., за участю секретаря судового засідання Таран О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, 
про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

У травні 2026 року адвокат Сергійчик Антон Олександрович, який діє від імені заявника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на момент проголошення незалежності.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України наприкінці 1959 року початку 1960 року. Все життя проживала на території України, двічі була у шлюбі, має чотирьох дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Миколаїв; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Миколаїв; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Мигія, Миколаївської області; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка села Софіївка, Миколаївської області. 
В період з 1989 року до 1996 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому переїхала в Казанківський район Миколаївської області. З вересня 2009 року до 2020 року проживала без реєстрації місця проживання на території АДРЕСА_2 . 
На час проголошення незалежності України (24.08.1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) до теперішнього часу заявник перебуває на території України. Приблизно в 1991 році втратила паспорт, зверталась до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області з метою отримання паспорта громадянина України. Згідно з отриманою відповіддю її особу було встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. 
Ураховуючи викладене, заявник просить встановити факт її постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України (24.08.1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) до теперішнього часу.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.05.2026 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження та призначено її до судового розгляду з викликом (повідомленням) заявника та заінтересованої особи. 
У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без участі заявника, просили заяву задовольнити.
Представник заінтересованої особи Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (далі - ЦПМУ ДМС) до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 
Від ЦПМУ ДМС надійшли пояснення, в яких зазначено, що до ЦПМУ ДМС із заявою про оформлення належності до громадянства України чи надання інших адміністративних послуг ОСОБА_1 не зверталась. ЦПМУ ДМС не приймало рішень щодо заявниці та не здійснювало розгляд її заяви по суті.
Також представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи в його відсутності. При ухваленні судом рішення покладається на розсуд суду.
Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною сьомою статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частиною другою статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках.
У частині другій статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети ні.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Як убачається з виписки з погосподарської книги від 07.09.2005 року № 62
 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, прибула з м. Миколаєва в 1989 році, паспортні дані НОМЕР_1 , виданий 20.03.1989 року ОВД Заводського райвиконкому м. Миколаєва, прописана в с. Мигія, не працює (а.с. 13).
Згідно з відповіддю Мигівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 04.09.2025 року на запит адвоката відповідно до погосподарського обліку Мигіївської сільської ради (територіальної громади) за 1991-1996 роки (книга № 7, особовий рахунок № НОМЕР_2 ) громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 10.02.1997 року вибула в Казанківський район Миколаївської області (а.с. 15).
Відповідно до довідки Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області від 09.10.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 12).
Також у листі від 09.10.2020 року Казанківський РС УДМС України в Миколаївській області повідомив заявника про те, що в результаті проведених перевірок за її заявою щодо втрати паспорта зразка СРСР, її особу встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Їй необхідно звернутися до Казанківського районного суду, для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Після отримання рішення суду, щодо встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, яке набере законної сили, їй необхідно звернутися до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області для подачі документів щодо встановлення належності до громадянства України. Після встановлення належності до громадянства України, їй необхідно звернутися до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області з заявою про оформлення паспорта громадянина України у зв`язку з втратою паспорта зразка СРСР (а.с. 16).
Шевченківська сільська рада Казанківського району Миколаївської області надала довідку від 16.03.2020 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації місця проживання на території сільської ради по АДРЕСА_2 з вересня місяця 2009 року і по теперішній час (а.с. 14).  Згідно з довідкою виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 16.09.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 , в будинку невістки ОСОБА_6 з 2020 року. Підстава: погосподарська книга № 5, особовий рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 17).  
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у пункті 2, з 13.11.1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просила суд встановити факт її постійного проживання на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року. 
Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України.
Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13.11.1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24.08.1991 року або за станом на 13.11.1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року.
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07.08.2023 року у справі
№ 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заявниця у своїй заяві зазначає, що вона проживала на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року, додавши до заяви відповідні докази, що підтверджують її постійне проживання на території України в указаний період.
За таких обставин, у справі, що розглядається, суд вважає за можливе встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на момент проголошення незалежності. 
Будь-яких доводів та доказів та спростування зазначеного матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, а також те, що спору про право не встановлено, заява про встановлення факту проживання на території України станом на момент проголошення незалежності підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України на час проголошення незалежності України
(24.08.1991 року), і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості щодо учасників справи:
Заявниця: ОСОБА_1 адреса АДРЕСА_3 ; тел. НОМЕР_4 , інші дані суду не відомі.
Заінтересована особа: Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, адреса: 25015, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вул. Замоцького Ігоря, будинок 25-а ЄДРПОУ 45200774; ел. пошта kr@dmsu.gov.ua;
тел. 380522321811, інші дані суду не відомі.

Суддя	Мельник А.В.