Справа № 569/5066/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді – Ковальова І.М.,
при секретарі – Білецькій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовні заяві, просять їх задоволити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики грошових коштів від 08 травня 2024 року в розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) доларів США 00 центів, що станом на момент звернення до суду становить 393116,36 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 7259,16 грн.

Відповідач в судовому засіданні 12 травня 2026 року заявив клопотання про відкладення судового розгляду справи, оскільки він потребує послуг адвоката. Клопотання відповідача судом було задоволено, в судовому засіданні було оголошено перерву до 10 червня 2026 року. В подальшому, в судове засідання 10 червня 2026 року відповідач не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового засідання не подавав, письмовий відзив на позов не надходив.

Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

Судом встановлено, що 8 травня 2024 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів відповідно до якого ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів в строк до 08 березня 2025 року.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором позики грошових коштів від 8 травня 2024 року, з якого вбачається, що попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, з однієї сторони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (позикодавець) та з другої сторони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (позичальник), разом іменуються як «сторони» уклали цей договір про наступне:

П.1.Позикодавець передав, а позичальник прийняв позику в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів.

П.2.Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою або у безготівковому порядку позику в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США в строк до 08 березня 2025 року. Щомісячний платіж, починаючи з дати підписання договору і до 8 числа кожного місяця становить 1500 доларів США 00 центів, які сплачує позичальник. Позичальник може повернути позикодавцеві позичену суму грошей і до закінчення вказаного терміну та повертати позику частинами. 

П.3.Повернення позиченої суми грошей має відбутися у м.Рівне.

П.4.В разі, коли позичальник не поверне позичені кошти у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання буде вважатися даний договір, який знаходиться у позикодавця.

П.5.Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або у безготівковому порядку.

П.6.Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

П.8.Укладення цього договору вчиняється за усною згодою дружини позичальника.

П.9.Укладення цього договору вчиняється за усною згодою дружини позичальника.

П.12.Цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей позичальник надає позикодавцеві розписку, що вчиняється на цьому договорі.

Вказаний договір містить підпис позикодавця ОСОБА_1 , позичальника ОСОБА_2 . 

Договір вчинено за участю свідків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт № НОМЕР_4 .

На даному договорі наявний запис: «Я, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) дол. згідно даного договору.».

Позивач суду пояснив, що взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів позичальник виконав частково, а саме на момент подання позовної заяви до суду 02 березня 2026 року повернув 5900 доларів США. Залишок позивача станом на звернення до суду з позовом складає 9100 доларів США.

Згідно викладеного у позовній заяві розрахунку, загальний розмір заборгованості згідно договору позики станом на день подання позову до суду – 02 березня 2026 року становить 393116,36 грн. (9100,00 доларів США х 43,0996 (встановлений Нацбанком України курс валют станом на 02 березня 2026 року = 393116,36 грн.).

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги в частині стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем який будучи завчасно та належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під час розгляду справи було встановлено, що заподіяна діями відповідача моральна шкода позивачу виразилась у душевних стражданнях через протиправне позбавлення права на власні кошти, необхідність вжиття значних заходів для поновлення порушеного права, позбавлення можливості розпоряджатися власними коштами, що суттєво вплинуло на майновий стан позивача, необхідність здійснення пошуку додаткових джерел для фінансування через неповернення коштів.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 7259,16 грн. згідно долучених до позовної заяви квитанцій, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.509,524,526,530,533,534,611,612,625,629,1046,1047, 1050 ЦК України, суд,-
в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики грошових коштів від 08 травня 2024 року в розмірі 9100 (дев`ять тисяч сто) доларів США 00 центів, що станом на момент звернення до суду становить 393116,36 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 7259,16 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

Суддя Рівненського
міського суду         І.М.Ковальов