Справа № 639/2836/26
Провадження № 2/639/1577/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Харків
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Борисенка О.О., 
секретаря судового засідання Пивоварової Т. В.,
за участю відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/2836/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про змінення розміру та способу стягнення аліментів, 
установив:
03.04.2026 до Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій позивач просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07.06.2019 у справі № 663/878/19; та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» 03.04.2026 та підписані представником позивача адвокатом Шумейком Ярославом Віталійовичем, який діє на підставі ордеру (а.с.25).
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого за рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07.06.2019 у справі № 663/878/19 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Постановою від 31.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59655181 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 663/878/19, яке не завершено. Станом на 10.03.2026 була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 75000,00 грн, яка була погашена в повному обсязі, про що зазначено в постанові про скасування заходів примусового виконання від 24.03.2026 у ВП № 59655181. Через війну ОСОБА_2 разом з сином була вимушена виїхати до Польщі, де наразі проживає з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , та несе витрати на оренду житла, розмір яких згідно з п.3.1 договору оренди житлового приміщення від 05.06.2025, становить 2000,00 злотих щомісячно. Таким чином, реальні витрати позивача на утримання дитини значно зросли, та її особистих коштів не вистачає через суттєве зростання цін на продукти харчування, підлітковий одяг, засоби дитячої гігієни, навчальні матеріали, побутові товари тощо. З часу призначення аліментів у 2019 році неодноразово підвищувався прожитковий мінімум відповідно до віку дитини, який з січня 2026 року становить 3512,00 грн для дітей віком від 6 до 18 років, отже, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1756,00 грн на теперішній час. На теперішній час з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1756,00 грн, яких недостатньо для забезпечення потреб розвитку дитини. Позивач самостійно утримує дитину, несе додаткові витрати, які відповідачем не компенсуються, що змусило ОСОБА_2 звернутися до суду з цією позовною заявою. 
06.04.2026 ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.42).
04.05.2026 суд на місці постановив ухвали: про долучення до матеріалів справи відзиву відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 17.04.2026, про долучення до матеріалів справи відповіді на відзив, що надійшла до суду 21.04.2026, сформована в системі «Електронний суд» 20.04.2026 та підписана представником позивача адвокатом Шумейком Я.В. та заперечень на відповідь на відзив, що надійшли до суду 27.04.2026 (а.с.45-63, 66-79, 73-79).
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що від другого шлюбу, укладеного 11.06.2020, він має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2024 у справі № 639/2757/24 цей шлюб розірвано, та відповідно до договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у її вихованні та умов її утримання від 10.05.2024, неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає разом із відповідачем (батьком); колишня дружина не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Також, відповідач проходить військову службу у ЗСУ, є учасником бойових дій, має низку хронічних захворювань (цукровий діабет І типу середньої важкості), тобто стан його здоров`я суттєво погіршився. Відповідно до наданої позивачем копії договору оренди житла, разом з нею проживає її співмешканець – ОСОБА_6 , отже, витрати на оренду житла та комунальні послуги не покладаються на позивача одноосібно, а розділяються між нею та повнолітньою працездатною особою, з якою вона веде спільний побут, що свідчить про стабільність її матеріального стану та наявність сторонньої підтримки у побутових витратах. Відповідач самостійно здійснює матеріальне утримання неповнолітньої дитини та згідно з договором оренди від 02.01.2026 винаймає квартиру за 9000,00 грн. Також, відповідач здійснює оплату відвідування сином КЗ «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу №182 ХМР». Поліпшення чи суттєвого покращення матеріального стану відповідача не відбулося. 
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що обставина утримання дитини, яка народилася в іншому шлюбі без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, за період з серпня 2019 року по березень 2026 року відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 75000,00 грн, яка в подальшому була погашена. Також, відповідно до наведеного відповідачем договору від 10.05.2024 про визначення місця проживання дитини, участі батьків у її вихованні та умов її утримання, мати дитини ОСОБА_7 зобов`язується приймати спільну участь і рівну за обсягом з батьком участь у забезпеченні життя дитини; сплачувати батькові кошти на утримання дитини в сумі за домовленістю сторін, але не менше мінімального розміру, встановленого діючим законодавством України, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту самоусунення матері дитини від вихованні та факту порушення нею положень договору від 10.05.2024 у частині щомісячної сплати грошей на утримання дитини. Рішень суду про позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав; чи про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 05.08.2020; чи про розірвання договору від 10.05.2024 суду не надано. ОСОБА_1 на теперішній час є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.07.2022, а отже за законом має право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Позивач так само як і відповідач, винаймає житло, за користування яким щомісячно сплачує орендну плату. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту внесення будь-яких оплат за відвідування дитиною садочку комунальної форми власності.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, крім обставин, викладених у відзиві, вказав, що заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем в нього відсутня, у 2025 році померли його батьки, які були єдиною підтримкою у вихованні та догляді за сином. За своїм захворюванням мати його другої дитини не має можливості повноцінно розділяти з ним фінансове навантаження, та витрати на оренду житла, харчування та побут другої дитини несе виключно він сам. Стягнення 1/4 частки доходу на користь однієї дитини за наявності іншої, фактично позбавить його другого сина права на аналогічний рівень забезпечення, та на думку відповідача, встановлення аліментів у розмірі 1/6 частки дозволить справедливо розподілити ресурси між обома дітьми. Також, витрати на оренду житла він несе одноосібно, тоді, як вбачається з наданої позивачем копії оренди, витрати на житло та спільний побут розподіляються між двома орендарями, отже реальні витрати позивача є вдвічі меншими від заявлених. Згідно з довідкою початкової школи № 74 м. Щецин, старший син відповідача навчається безоплатно, а також завдяки статусу відповідача УБД, дитина має право на безкоштовне харчування. Оскільки дитячі садочки офіційно не працюють, він не може надати докази понесених ним витрат на приватне відвідування закладу. 
Сторона позивача про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання позивач та представник позивача адвокат Шумейко Я.В., який бере участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, не з`явились.
Представник позивача адвокат Шумейко Я.В. 04.05.2026 подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/6 або 1/8 частини його заробітку з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. 
Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд установив, що сторони  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.36).
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07.06.2019 у справі № 663/878/19, яке набрало законної сили 09.07.2019, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.34-35).
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27.01.2020 у справі № 663/3834/19, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.11.2015 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 686, розірвано (а.с.33).
Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 31.07.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 59655181 з примусового виконання виконавчого листа № 663/878/19, виданого 18.07.2019 Скадовським районним судом Херсонської області, про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.30).
Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.03.2026 ВП № 59655181 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, шляхом відрахування із суми доходів боржника у розмірі 50% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 75000,00 грн, після у розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.31).
Постановою державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 24.03.2026 ВП № 59655181 скасовані заходи примусового виконання, застосовані при виконанні виконавчого листа № 663/878/19, виданого 18.07.2019 Скадовським районним судом Херсонської області, про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2019 та до досягнення дитиною повноліття, оскільки станом на 24.03.2026 заборгованість зі сплати аліментів погашена у повному обсязі (а.с.32).
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати Військової частини НОМЕР_1 , за постановою від 10.03.2026 № 59655181 виданої за виконавчим листом № 663/878/19 від 18.07.2019, у період з 01.04.2026 по 10.04.2026 з нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за квітень у розмірі 22719,38 грн утримано 11189,30 грн (а.с.49).
ОСОБА_8 та дитина ОСОБА_9 мають посвідки на тимчасове проживання у Польщі строком дії до 28.01.2027 (а.с.27-29).
Згідно з наданими стороною позивача копіями документів, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є учнем Початкової школи № 74 (а.с.12-13).
Відповідно до укладеного договору оренди житла від 05.06.2025 між ОСОБА_11 (орендодавець) та ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (орендарі), строком дії до 30.06.2026, за оренду житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , орендар зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 2000,00 злотих щомісячно (а.с.15-18).
Згідно з копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2026 № 157 за формою 5, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі на призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на період воєнного стану з 09.07.2022 (а.с.14,50).
Відповідно до копії посвідчення, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.63).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_14 (а.с.51).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2024 у справі № 639/2757/24 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 11.06.2020 у Новобаварському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 80. Цим судовим рішенням встановлено, що заявники досягли згоди щодо визначення місця проживання дитини, участі у вихованні та умов утримання їх спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом укладення 10.05.2024 відповідного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Синельниковою Є.С., р. № 290, згідно з яким спільна дитина заявників буде проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52-53).
Відповідно до копії договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у її вихованні та умов її утримання, укладеного 10.05.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Синельниковою Є.С., р. № 290, мати дитини зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з батьком дитини участь у забезпечення життя дитини, сплачувати батькові кошти на утримання дитини в сумі за домовленістю сторін, але не менше мінімального розміру, встановленого діючим законодавством України, до досягнення дитиною повноліття. Сума коштів на утримання дитини не є фіксованою, а протягом всього строку її сплати, щоквартально визначається з урахуванням коригування на індекс інфляції. Мати дитини не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з батьком участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (п.2.1) (а.с.54-55).
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, наданої 06.04.2026 на електронний запит суду; копією довідки ВП № 1 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області (а.с.41,56). 
Згідно з копією довідки від 09.04.2026 № 01-42/51, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно числиться в комунальному закладі «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 182 Харківської міської ради з 01.09.2023 по теперішній час (а.с.62).
З наданих відповідачем копій медичної документації суд вбачає, що з 26.12.2024 по 14.01.2025 відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у Лікувально-діагностичному центрі «Лорітом» ПП «Лолітом» з діагнозом: гострий інтерстиціальний панкреатит з перебігом легкого ступеня важності; скупчення пери панкреатичної рідини; хронічний гепатит високого ступеня активності; токсико-дисметаболічна полінейропатія з поміряним парезом стоп, вираженою гіперпатією; дефіцит вітамінів D тB6. Виписаний з поліпшенням, рекомендовано: консультація лікарів, флюорографі, дієта, масаж кінцівок, займатися терапевтичними вправами.
З 05.12.2025 по 15.12.2025 відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону Міністерства оборони України з діагнозом: цукровий діабет І тип середньої важкості, стадія декомпенсації; діабетична дистальна симетрична полінейропатія нижніх кінцівок сенсорна форма; короткозорість слабкого ступеня правого ока; простий короткозорий астигматизм слабкового ступеня лівого ока. Лікування: режим ІІІ, стіл № 9, вітаксон, джардінс, діаліпон Турбо, тівортин. На теперішній час пацієнт відмовляється від показаної інсулінотерапії (а.с.57-60).
Відповідно до копії договору оренди квартири, укладеного 02.01.2026 між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 , останній орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та орендодавець надала згоду на те, що разом із орендарем у квартирі буде постійно проживати його неповнолітня дитина ОСОБА_5 , 2020 р.н. Розмір щомісячної орендної плати становить 9000,00 грн (а.с.61).
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.  За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.  За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
Верховний Суд у постановах від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/22898/20, від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 дійшов висновку, що якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
У постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 753/5643/25 Верховний Суд зазначив, що у статті 192 СК України визначені ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника; конструкція "необхідний і достатній розмір аліментів" охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків; застосування конструкції судового розсуду вимагає від суду пояснення які обставини враховані судом при збільшенні розміру аліментів і як розмір узгоджується з інтересами дитини. Суд може враховувати поведінку платника, зокрема ухилення від сплати, приховування доходів, відчуження майна на шкоду дитині, як обставини, що свідчать про недобросовісність.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Звертаючись до суду із позовом про зміну способу та про збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду в розмірі 1500,00 грн на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача, позивач, окрім іншого, посилалася на зростання цін на продукти харчування та товари. Однак законодавче збільшення гарантованого мінімального розміру аліментів має застосовуватися в силу положень закону і не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Частиною 2 ст. 184 СК України було визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 7 ст. 5 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.
Крім того, Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 було внесено зміни до ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України та викладено її у такій редакції: Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.
Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі шляхом проведення індексації розміру аліментів у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Також, суд зауважує, що зростання цін на продукти харчування та комунальні послуги саме по собі не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, витрати на забезпечення дитини харчуванням, умов проживання тощо мають покриватися присудженими до стягнення аліментами, враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини покладений на її батьків у рівній мірі.
Посилання позивача на те, що вона несе витрати на оренду житла, суд відхиляє, оскільки з наданої суду копії договору оренди суд вбачає, що крім позивача, орендарем житла є ще одна особа, отже тягар зі сплати орендної плати покладається не тільки на позивача одноособово.
Крім того, відповідач також несе витрати на оренду житла, що підтверджується наданим ним копією договору оренди.
Надані відповідачем копії медичної документації не містять інформації про те, що відповідач несе значні матеріальні витрати на своє лікування.
У цій справі сторони про розмір свого доходу, наявності в них на праві власності майна не зазначили та доказів на підтвердження таких обставин не надали.
Проте, з часу присудження до стягнення з відповідача аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням суду від 07.06.2019, змінився матеріальний стан відповідача, а саме, відповідач, який з часу присудження аліментів, не мав офіційного доходу, у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість по аліментам, з 09.02.2022 перебуває на військовій службі та наразі отримує дохід від ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Водночас враховано, що з часу присудження аліментів змінився й сімейний стан відповідача, а саме, в нього народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з відповідачем, та відповідач несе витрати на його утримання. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Відтак, стороною позивача доведено покращення майнового стану відповідача, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки на час присудження стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , відповідач офіційного доходу не мав.
Суд бере до уваги, що статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Враховуючи викладене, виходячи з інтересів та потреб усіх дітей, рівності обов`язку батьків по їх утриманню, суд доходить висновку, що справедливим буде стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що на думку суду, відповідатиме вимогам ст. 183 СК України та забезпечить баланс учасників сімейних відносин, що склалися у цій справі.
Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
У позовній заяві сторона позивача просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, на підтвердження чого надала суду копії таких документів: договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.02.2026, укладеного між адвокатом Шумейком Я.В. та ОСОБА_2 (клієнт), п. 3.1 якого визначено, що за правничу допомогу, передбачену в п.1.2 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному Додатком № 1 до цього договору; додаткової угоди № 1 від 26.03.2026 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.02.2026, згідно з якою за правничу допомогу, яка полягає в представництві адвокатом інтересів клієнта у справі про зміну розміру і способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 10000,00 грн; Акту наданих послуг № 1 від 02.04.2026, складений між адвокатом Шумейком Я.В. та ОСОБА_2 (Клієнт), згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з надання правничої (правової допомоги), передбаченої п. 1.2 договору, яка полягає в представництві адвокатом інтересів клієнта у справі про зміну розміру і способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000,00 грн; платіжної інструкції від 26.03.2026 про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 10000,00 грн (а.с.10,19-20,21).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як зазначено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмету спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Як свідчать надані стороною відповідача документи, адвокатський гонорар у цій справі обчислений у фіксованому розмірі та становить загалом 10000,00 грн.
Верховний Суд у постанові № 905/1795/18 від 07.11.2019 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та розумною.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19. 
Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Оцінивши надані документи, доводи в обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, доводи в обґрунтування заперечень щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн не є цілком співмірним з: ціною позову, із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт), оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, по справі проведено одне судове засідання – 04.05.2026, яким закінчено судовий розгляд справи, представник позивача адвокат Шумейко Я.В. участі у судовому засіданні не брав, подав заяву про розгляд справи без його участі. У цій справі представником позивача, крім позовної заяви, відповіді на відзив, інших процесуальних документів, заяв не подано.
У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката у цій справі, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру (з врахуванням категорії справи), з принципу справедливості та розумності, та доходить висновку про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн, оскільки ці витрати є доведеними та їх розмір обґрунтованим.
Суд розподіляє судові витрати відповідача на правову (правничу) допомогу, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволення позовних вимог (66,67%), та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333,50 грн, оскільки позов задоволений у частково.
Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-81, 128, 133, 141, 223, 247, 265, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про змінення розміру та способу стягнення аліментів – задовольнити частково.
Змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, визначених рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07.06.2019 по справі № 663/878/19, та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття – до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн 20 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333 (три тисячі триста тридцять три) грн 50 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 . 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 05.05.2026.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Суддя Олександр БОРИСЕНКО