Справа № 515/811/26
Провадження № 2/515/1400/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Луцюка В.О.,
при секретарі судового засідання Комерзан Л.І.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2026 року позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував таким.
Позивач є забудовником та законним володільцем житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 19 квітня 2001 року № 145, позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 980 кв.м, в АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку та зобов`язано його виготовити будівельний паспорт у відділі архітектури та містобудування райдержадміністрації та отримати дозвіл на забудову в інспекції ДАБК.
Будівництво житлового будинку здійснювалося позивачем на законних підставах за згодою власника земельної ділянки, територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування. 
На підставі вказаного рішення позивачу видано будівельний паспорт № 29 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику в населеному пункті України. 
Житловий будинок розташований на земельній ділянці комунальної власності. Правовстановлюючий документ на земельну ділянку (державний акт чи договір оренди) позивачем не оформлювався. Проте, на час початку будівництва у 2001 році надання Виконавчим комітетом міської ради дозволу на будівництво та затвердження будівельного паспорта свідчило про чітке волевиявлення органу місцевого самоврядування виділити цю земельну ділянку під забудову та надавало позивачу законне право здійснювати будівельні роботи. 
Згідно з погодженою проектно-кошторисною документацією та будівельним паспортом, позивач власними силами та за власні кошти здійснив будівництво житлового будинку. Будівництво було повністю завершено, будинок підключено інженерних комунікацій та він придатний для проживання. Фактичне завершення будівництва та відкрито повноцінне користування будинком підтверджується тим, що об`єкт офіційно підключено до електромережі, згідно з Договором про користування електричною енергією з побутовим споживачем від 28 грудня 2007 року № 5922.
Право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 не зареєстроване.
При проведенні поточної інвентаризації ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» самочинного будівництва не виявлено. 
З метою оформлення права власності на збудоване майно, позивач звернувся до сертифікованого інженера, яким 09 грудня 2025 року було проведено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок.
Однак, позивач на даний момент позбавлений можливості зареєструвати своє право власності у позасудовому порядку. Державним реєстратором позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій за відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Оформити такий документ через органи ДІАМ (введення в експлуатацію) не є можливими через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку.
Оскільки позивач здійснював будівництво на підставі чинного рішення Виконкому міськради та затвердженого будівельного паспорту (з наявністю довільного документа від власника землі на відведеній раді ділянці), вказаний об`єкт не є самочинним будівництвом. 
Підставою для набуття позивачем права власності є факт правомірного створення житлового будинку на підставі офіційного дозволу органу місцевого самоврядування. Тобто, право власності позивача вже фактично виникло.
Враховуючи, що будівництво здійснювалося правомірно, об`єкт збудовано відповідно до будівельних норм, про що свідчить технічний паспорт, він не порушує права інших осіб, проте позасудовий порядок оформлення права власності для позивача є неможливим, єдиним способом захисту його майнових прав є визнання права власності у судовому порядку.
Отже, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2026 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.
Відповідно до ухвали судді від 12 травня 2026 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ухвалою суду від 10 червня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
Представник відповідача Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Логінов О.Г. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю (вх.№4247/26-Вх 10.06.2026).
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасника справи, який не з`явився у судове засідання.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Бролінський Р.О. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Як вбачається з копії рішення Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради №145 від 19 квітня 2001 року «Про надання гр. ОСОБА_4 земельної ділянки у постійне користування для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 », позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 980 кв.м, для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язано його виготовити будівельний паспорт у відділі архітектури та містобудування райдержадміністрації та отримати дозвіл на забудову в інспекції ДАБК; позивача попереджено, що у разі невикористання земельної ділянки для забудови упродовж 2-х років, порушуватиметься питання про вилучення земельної ділянки відповідно до чинного законодавства (а.с. 11). 
29 травня 2001 року позивачу, як забудовнику, районним архітектором Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 погоджено проектно-кошторисну документацію та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 ; реєстраційний № 1-2-3 (а.с. 12-16). Як вбачається з вказаного будівельного паспорту, ОСОБА_4 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та сараю на земельній ділянці, площею 0,10 га.
ОСОБА_4 , як забудовник земельної ділянки, під особистий підпис був попереджений про обов`язки індивідуального забудовника, зокрема, й про те, що закінчене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями на ділянці приймає в експлуатацію державна комісія, яка призначається Виконкомом міської Ради народних депутатів (а.с. 16).
Позивач вказує, що власними силами та за власні кошти здійснив будівництво житлового будинку. 
На підтвердження того, що об`єкт є житловим будинком, придатним для проживання, позивачем надано: Договір про користування електричною енергією з побутовим споживачем від 28 грудня 2007 року № 5922, згідно з яким об`єкт офіційно підключено до електромережі з (а.с. 17-18) та технічний паспорт НОМЕР_1 розрахункового вимірювального комплексу від 02 серпня 2016 року № бланка НОМЕР_2 (а.с. 19); технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким домоволодіння складається з: житлової будівлі - А, загальною площею 58,1 кв.м, житловою площею 35,9 кв.м, допоміжною – 22,2 кв.м, площею основи забудови 78,5 кв.м; сараю – Б, площею основи забудови 41,8 кв.м; сараю – В, площею основи забудови 25,5 кв.м; воріт -1, площею основи забудови 6,7 кв.м; огорожі – 2, площею основи забудови 16,4 кв.м; басейну – 3; огорожі – 4, площею основи забудови 11,6 кв.м; огорожі – 5, площею основи забудови 48,0 кв.м; рік будівництва – 2003 (а.с. 24-33). 
Згідно з довідкою ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. № 2213, згідно з архівними даними БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване. При проведенні інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с. 20). 
Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 20 квітня року становить 190 000,00 грн, що підтверджено Звітом про незалежну оцінку об`єкта нерухомості, виготовленим ПП «БКВФ «КулЕкспоБуд». Згідно з даним звітом, технічний стан житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами є задовільним (а.с. 35-42).
Способи захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України та зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19 та від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19.
Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Летінського С.О. від 30 березня 2026 року № 84020046, позивачу відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження права власності (а.с.34).
Позивач вказує, що підставою для набуття ним права власності є факт правомірного створення ним житлового будинку на підставі офіційного дозволу органу місцевого самоврядування. Об`єкт збудовано відповідно до будівельних норм, він є житловим будинком, про що свідчить технічний паспорт, та є придатним для проживання, з урахуванням підключення об`єкта до системи електромережі. 
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 (директор ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН») суду показав, що житловий будинок садибного типу в АДРЕСА_1 , побудовано з дотриманням встановленого порядку. 
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом у ході судового розгляду, що об`єкт, побудований позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , не є самочинним будівництвом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами між народженого права. 
З врахуванням вищенаведеного, позивач є забудовником спірного будинку, надав суду докази того, що будинок є придатним для проживання, ввести будинок в експлуатацію не є можливим через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку під будинком. Позивач не порушує права інших осіб, проте, позасудовий порядок оформлення права власності для позивача є неможливим, єдиним способом захисту його майнових прав є визнання права власності у судовому порядку.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивач є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 06.07.2026 р.

Суддя В.О. Луцюк