ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 р. 	Справа № 520/27858/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., повний текст складено 27.01.26 по справі № 520/27858/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області (далі – ГУНП в Харківській області), в якому просить :
визнати протиправними бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової доплати у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 (далі – Постанова № 375) за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000.00 грн щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168) за липень 2022, за жовтень 2022, за листопад 2022, за липень 2023, за жовтень 2023, за грудень 2023, за січень 2024, за липень 2024, за грудень 2024, за січень 2025; а також надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025.
зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до Постанови № 375 від 29.04.2020 за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000.00 грн щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до Постанови № 168 за липень 2022, за жовтень 2022, за листопад 2022, за липень 2023, за жовтень 2023, за грудень 2023, за січень 2024, за липень 2024, за грудень 2024, за січень 2025, а також надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025.
В обґрунтування позову позивачем вказано, що ГУНП в Харківській області за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 протиправно не нараховувалась і не виплачувалась додаткова доплата за службу в особливих умовах, передбачена Постановою № 375. Під час проходження служби в Національній поліції України відповідач не нарахував та не виплатив позивачу додаткову щомісячну винагороду в розмірі 30 000.00 грн щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до Постанови № 168 за липень 2022, за жовтень 2022, за листопад 2022, за липень 2023, за жовтень 2023, за грудень 2023, за січень 2024, за липень 2024, за грудень 2024, за січень 2025. Крім того, відповідачем протиправно не нараховувалась і не виплачувалась позивачу надбавка за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до Постанови № 375 від 29.04.2020 за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, а також надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що положення статті 30 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі. Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25.04.2018 по справі № 802/74/15-а. Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ. Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27.05.2020 по справі № 806/2056/18. Зазначає, що як зазначено відповідачем у листі ГУНП в Харківській області від 12.06.2025 № 55044-2025 посада позивача, на якій проходила службу старший слідчий відділу Харківського РУП № 3 передбачає допуск до інформації з обмеженим допуском. Позивач мала доступ до державної таємниці за формою 2, тобто доступ до інформації з грифом «цілком таємно» та «таємно». У зазначеному вище листі відповідачем акцентується увага, що установлення надбавки здійснюється наказом керівника органу та за період служби надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень позивачу не встановлювалась та не виплачувалась. Водночас відсутність наказу керівника та невиплата надбавки за роботу і умовах режимних обмежень не означає, що позивач не виконував роботу, пов`язану з доступом до державної таємниці, оскільки допуск до державної таємниці не скасовувався, доступ до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності «цілком таємно» та «таємно» не припинявся. При цьому, відповідачем жодним чином не спростовано виконання позивачем у спірний період роботи в умовах режимних обмежень та відсутність у нього права на надбавку за роботу в умовах режимних обмежень. Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного суду викладеними у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Щодо позовних вимог не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення у вигляді додаткової доплати у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до Постанови № 375 за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, зазначає, що відповідно до інформації, що міститься в листі ГУНП в Харківській області 12.06.2025 № 55044-2025, виконання позивачем функціональних та посадових обов`язків старшого слідчого відділу Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області було пов`язано із займаною посадою та безпосереднім контактом з населенням (громадянами) під час несення служби під час допитів, проведення слідчих дій та інше. Додатковим аргументом є факт, що така доплата виплачувалась позивачу за період з 01.03.2020 по липень 2020, за період з 01.10.2020 по 30.11.2020, за лютий 2021, що підтверджується довідкою про доходи № 732 за 2020 рік та розрахунковими листами позивача, а потім її виплата була припинена, хоча позивач перебував на тій же самій посаді та продовжував виконувати ті ж самі службові обов`язки. При цьому за місяці, в яких позивачу виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах в порівнянні з місяцями, коли така доплата не нараховувалась, різниці в специфіці роботи позивача не відбувалось. Зазначає, що позивач під час несення служби виконував свої посадові та функціональні обов`язки, які обов`язково пов`язані з безпосереднім контактом з населенням, адже поліція виконує функції надання публічних послуг і працює у партнерстві с громадянами. Листом ГУНП в Харківській області від 12.06.2025 № 55044-2025 не спростовується факт, що позивач виконував свої функціональні обов`язки у безпосередньому контакті з населенням. За таких обставин, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову доплату у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до Постанови № 375 за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023. Зазначає, що відповідачем не доведено відмінностей у виконуваній позивачем роботі з 11.03.2020 по 31.07.2020 включно, з 01.10.2020 по 30.11.2020, з 01.02.2021 по 28.02.2021 та з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 (за який не було нараховано та виплачено додаткову доплату). Доказів, які б засвідчували, що позивач був призначений на іншу посаду або мала місце інша подія зміни змісту та суті повноважень за посадою ОСОБА_1 або остання фізично не виконувала службових обов`язків та не мала при цьому безпосереднього контакту з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, відповідач до суду не надав. Тобто обов`язки позивача в період з 11.03.2020 по 31.07.2020 включно, з 01.10.2020 по 30.11.2020, з 01.02.2021 по 28.02.2021 та з 01.08.2020 по 30.09.2020 з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 були однакові. Факт не направлення відповідних документів - керівництвом органів та установ до УФЗБО Головного управління не може слугувати достатньою підставою для покладення тягаря доказування на позивача або відмови у задоволенні заявлених позовних вимог з цих підстав. Щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану» за липень 2022, за жовтень 2022, за листопад 2022, за липень 2023, за жовтень 2023, за грудень 2023, за січень 2024, за липень 2024, за грудень 2024, за січень 2025, вказує, що позивач рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.
Відповідач, ГУНП в Харківській області, подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно вимог чинного законодавства. 
Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів. Зазначає, що відповідно до листа ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.11.2025 № 168974-2025 вбачається, що в період березень 2020, квітень 2020, травень 2020, червень 2020, за липень 2020, за жовтень 2020, за листопад 2020, за лютий 2021, ОСОБА_1 залучалася до забезпечення життєдіяльності населення, забезпечення правопорядку і безпеки громадян, виконувала службові обов`язки пов`язані із безпосереднім контактом з населенням (громадянами). Однак у всі інші періоди не здійснювала заходів спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період. Нарахування та виплата додаткової доплати на підставі Постанови № 375 здійснювалась виключно на підставі наданих до УФЗБО відповідних персональних списків, які надходили від органів та підрозділів про нарахування та виплату додаткової доплати та наказів ГУНП в Харківській області, якими затверджувалися зазначені списки. Також, УФЗБО ГУНП в Харківській області в своєму листі від 05.11.2025 № 163644-2025 повідомило наступне. Нарахування та виплата додаткової доплати у відповідності до Постанови № 375 здійснювалась виключно на підставі наданих до УФЗБО відповідних персональних списків, які надходили від органів та підрозділів про нарахування та виплату додаткової доплати та наказів ГУНП в Харківській області, якими затверджувалися зазначені списки. У разі, якщо зазначені документи не надходили до УФЗБО ГУНП в Харківській області, то підстави для виплати були відсутні. За періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 персональні переліки працівників для нарахування та виплати вказаної доплати, в тому числі ОСОБА_1 , до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили. У разі, якщо зазначені документи не надходили до УФЗБО ГУНП в Харківській області підстави для виплати були відсутні. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф були скасовані всі масові заходи, що були підставами для нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення окрім, того з ГУНП в Харківській області не надходили з лютого 2022 запити щодо надання персональних переліків для нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення. Що стосується вимоги апелянта щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025, зазначив, що підтвердити або спростувати той факт, що заявниця ОСОБА_1 у період з 29.10.2019 (дати наказу про надання доступу та допуску до державної таємниці) по 24.02.2022 опрацювувала документи з грифом «Таємно» та «Цілком таємно», не надається можливим, у зв`язку зі знищенням документів, відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації. Зазначає, що в період з 24.02.2022 по 03.02.2025 ОСОБА_1 не опрацьовувала документи з грифом «таємно» та «цілком таємно», надбавки за службу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не здійснювалась, бо до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили накази керівника про встановлення їй надбавки за службу в умовах режимних обмежень, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення у вигляді: надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025, додаткової доплати за службу в особливих умовах, передбачена Постановою № 375, отже, в межах розгляду цієї справи, надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом установлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 03.02.2025 проходила службу в ГУНП в Харківській області.
У відповідності до Наказу ГУНП в Харківській області від 03.02.2025 № 45 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнена згідно із п. 7 ч. 1 ст. 77 законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон України № № 580-VIII), за власним бажанням.
Вважаючи, що ГУНП в Харківській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення у вигляді: надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025, додаткової доплати за службу в особливих умовах, передбачена Постановою № 375 та щомісячну винагороду в розмірі 30 000.00 грн щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність права позивачки на отримання спірної доплати не є безумовним, оскільки, керівники органів поліції мають право встановлювати доплату поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення та які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції, так і відсотковий розмір вказаної доплати. Листом ГУНП в Харківській області № 168974-2025 від 11.11.2025 зазначено про те, що позивач відповідала критеріям, визначеним пунктом 3 розду 2 Порядку затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.11. 2020 № 2165 відповідно до Постанови № 375 та їй було виплачено відповідну доплату , за березень 2020, за квітень 2020, за травень 2020, за червень 2020, за липень 2020, за жовтень 2020, за листопад 2020, за лютий 2021. У вищевказані періоди ОСОБА_1 залучалась до несення служби на період дії карантину, установленого Постановою № 375. На інші вказані у запиті періоди ОСОБА_1 не відповідала критеріям визначеним у положенні п. 3 розділу II Порядку затвердженого наказом ГУНІ в Харківській області від 12.11.2020 № 2165 тому інформація відсутня. Суд зазначив, що доказів наявності наказів керівника відповідача щодо виплати цієї надбавки за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 не надано. Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025, суд зазначив, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 03.02.2025 не встановлювалась та не виплачувалась. Відповідно до довідок про грошове забезпечення позивача вбачається, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень не виплачувалася. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30 000.00 грн щомісячно за час служби в поліції в умовах воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначив, що про відсутність з боку відповідача порушення прав позивача в частині ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі до 30 000.00 грн за липень 2022, за жовтень 2022, за листопад 2022, за липень 2023, за жовтень 2023, за грудень 2023, за січень 2024, за липень 2024, за грудень 2024, за січень 2025.
Частково погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2) відповідно до Постанови № 375 за періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.202 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (далі – Закон України № 580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону України № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 1 Постанови № 988, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із наступними змінами) (далі - Постанова № 211) установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України, котрий тривав протягом усього періоду спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 1 Постанови № 375 установлено, що на період дії карантину, встановленого Постановою № 211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами пунктів 2-5 Постанови № 375, встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок №485).
Порядок № 485 визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі бюджетні кошти) (пункт 1 Порядку № 485).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 485, головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі органи системи МВС).
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 3) внаслідок виконання своїх обов`язків має безпосередній контакт з населенням.
Отже, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, зокрема забезпечення правопорядку і безпеки громадян, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Наказом ГУНП в Харківській області від 12.11.2020 № 2165 затверджений Порядок визначення персонального переліку поліцейських Головного управління Національної поліції Харківській області для розгляду питання щодо встановлення додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29.04.2020 № 375 (далі - Порядок № 2165).
Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 2165 визначені критерії, яким мають відповідати поліцейські, які включаються до персонального переліку поліцейських, яким установлюється доплата, а саме:
1) несли службу в період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни, та у безпосередньому контакті з населенням виконували відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2») (далі - Постанова № 641) одну або декілька з наступних функцій:
2) здійснення поточного контролю за перебуванням особи в місці самоізоляції шляхом проведення перевірки фактичного перебування осіб за зазначеними ними адресами самоізоляції (відвідування на дому) (згідно з пунктом 28 постанови № 641);
3) виконання поточного контролю дотримання карантинних обмежень на вулицях, у парках, інших громадських місцях, проведення вибіркової перевірки документів, що посвідчують особу (згідно з пунктом 31 постанови № 641);
4) здійснення заходів контролю виконання протиепідемічних вимог під час здійснення пасажирських перевезень (згідно з пунктом 46-4 постанови 641);
5) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням протиепідемічні заходи, покладені на поліцію протоколами засідань державних чи регіональних комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, відповідно до зеленого, жовтого, помаранчевого та червоного рівнів епідемічних загроз, зокрема:
- заходи контролю за дотриманням маскового режиму при посадці у громадський транспорт (автобус, тролейбус, трамвай) на зупинках, які постійно мають значні навантаження та найбільш завантажених кінцевих зупинках (у пікові години);
- проведення рейдів щодо недопущення роботи нічних розважальних закладів відповідно до діючого протиепідемічного законодавства;
- контроль за недопущенням порушень протиепідемічного законодавства та обмежень керівниками (власниками) приватних навчальних закладів області (якщо такі обмеження встановлено рішеннями державної чи регіональної комісій з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій).
6) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням заходи щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян згідно з пунктом 1 постанови 375:
- поліцейські, які залучаються до підтримання публічного порядку та додержання вимог протиепідемічного законодавства під час проведення масових заходів (збори, мітинги, походи, демонстрації, пікети, публічні релігійні заходи; святкові та пам`ятні заходи, організовані органами державної влади та місцевого самоврядування; заходи, організовані іноземними дипломатичними установами в Україні; офіційні спортивні змагання, масові спортивні та культурно-видовищні заходи, візити осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, вибори до органів влади та місцевого самоврядування);
- поліцейські, які несуть службу на стаціонарних постах та в складі мобільних груп із забезпечення карантинних заходів, розташованих на кордонах території обслуговування з іншими областями країни.
7) здійснювали в безпосередньому контакті з населенням заходи щодо забезпечення захисту прав дітей згідно з пунктом 1 постанови 375, статті 5 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», Інструкції з організації роботи підрозділів ювенальної превенції Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 19.12.2017 № 1044:
- проведення за місцем проживання чи навчання бесід з питань індивідуальної профілактики з дітьми, які перебувають на профілактичному обліку, складання відповідного рапорту (акту);
- заходи за заявою про безвісне зникнення дитини (опитування родичів, друзів, вчителів, однокласників, оточення, подомовий обхід), отримання пояснень від опитаних;
- за повідомленнями медичних, освітніх закладів, соціальних служб відвідування дитини за місцем проживання з питань запобігання домашньому насильству, жорстокому поводженню з дітьми, збір медичних документів для підтвердження фактів, отримання пояснень опитаних осіб, складання рапорту, адміністративного протоколу;
- рейди у метрополітені, на ринках, місцях скупчення дітей з метою запобігання дитячій бездоглядності; здійснення заходів поліцейського піклування щодо дітей (з поміщення до лікарні чи дитячого закладу, складання рапорту, протоколу поліцейського піклування;
- відвідування за повідомленням органу освіти дитини за місцем проживання з метою залучення дитини до навчання та захисту права дитини на здобуття освіти, складання рапорту та повідомлення до органу освіти;
- рейди з перевірки дотриманням суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавства щодо заборони продажу неповнолітнім особам алкогольних, слабоалкогольних напоїв і тютюнових виробів - та складання рапорту, адміністративного протоколу;
- рейди з перевірки дотримання обмежень перебування дітей у нічний час у закладах, у яких проводиться діяльність у сфері розваг, та закладах громадського харчування, складання рапорту, адміністративного протоколу;
- проведення рейдів та виявлення фактів уживання дітьми алкоголю, складання адміністративних протоколів;
- відвідування за повідомленням соціальної служби проблемних сімей, складання рапорту та адміністративних протоколів за фактами невиконання батьківських обов`язків;
- рейди з відвідування дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, за місцем їх проживання разом із службою у справах дітей для з`ясування умов проживання, складання акту;
- бесіди з дітьми та їх батьками (законними представниками) під час провадження в справі про адміністративне правопорушення, учинене дитиною; складання адміністративного протоколу;
- заходи за участю дітей (за окремими планами, вказівками НПУ); проведення, за запитами навчальних заходів, бесід з дітьми, схильними до вчинення правопорушень, за місцем проживання, навчання або роботи (складання рапорту, відібрання пояснень, підготовка відповіді до навчального закладу);
- відвідування дитини за місцем проживання для з`ясування умов проживання, а також чинників, які можуть негативно впливати на неї, бесіди з батьками дитини, її законними представниками, членами сім`ї з метою усунення причин і умов, які спонукали до вчинення дитиною адміністративного чи кримінального правопорушення, та складання рапорту.
Відповідно до постанови від 30.09.2025 у справі № 520/5196/22 в аналогічних правовідносинах Верховний Суд дійшов висновку, що суди мають дослідити, чи змінились функціональні обов`язки та характер роботи позивачки у спірних періодах, оскільки без з`ясування й перевірки вказаних обставин неможливо достовірно встановити наявність/відсутність у особи права на отримання додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої Постановою № 375.
Так, з матеріалів електронної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 03.02.2025 проходила службу в Національній поліції України на посаді слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області.
Згідно листа заступника начальника ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області № 168974-2025 від 11.11.2025 ОСОБА_1 відповідала критеріям, визначеним пунктом 3 розду 2 Порядку затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.11. 2020 № 2165 відповідно до Постанови № 375 та їй було виплачено, за березень 2020, за квітень 2020, за травень 2020, за червень 2020, за липень 2020, за жовтень 2020, за листопад 2020, за лютий 2021. У вищевказані періоди ОСОБА_1 відповідала критеріям визначеним, п. 3 розділу І Порядку затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 12.11.2020 № 2165. У вищевказані періоди ОСОБА_1 залучалась до несення служби на період дії карантину, установленого Постановою № 375. На інші вказані у запиті періоди ОСОБА_1 не відповідала критеріям визначеним у положенні п. 3 розділу II Порядку затвердженого наказом ГУНІ в Харківській області від 12.11.2020 № 2165 тому інформація відсутня. Зазначено, що Постанова КМУ № 588 від 09.06.2021 була останньою, якою виділялись кошти на виплату додаткової доплати поліцейським. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф були скасовані всі масові заходи, що були підставами для нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення, окрім того з ГУНП в Харківській області не надходили з лютого 2022 запити щодо надання персональних переліків для нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення. 
Крім того, відповідачем надано копію відповіді Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області від 05.11.2025 № 163644-2025 у якій зазначено, що нарахування та виплата додаткової доплати у відповідності до Постанови № 375 здійснювалась виключно на підставі наданих до УФЗБО відповідних персональних списків, які надходили від органів та підрозділів про нарахування та виплату додаткової доплати та наказів ГУНП в Харківській області, якими затверджувалися зазначені списки. У разі, якщо зазначені документи не надходили до УФЗБО ГУНП в Харківській області, то підстави для виплати були відсутні. За періоди з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 персональні переліки працівників для нарахування та виплати вказаної доплати, в тому числі ОСОБА_1 , до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили. Згідно з особовими рахунками ОСОБА_1 була нарахована та виплачена додаткова доплата до грошового забезпечення відповідно до Постанови № 375 за наступні періоди: за березень 2020 у розмірі 4 376.75 грн; за квітень 2020 у розмірі 6 783.97 грн; за травень 2020 у розмірі 6 783.97 грн; за червень 2020 у розмірі 6 610.04 грн; за липень 2020 у розмірі 1 593.97 грн; за жовтень 2020 у розмірі 255.42 грн; за листопад 2020 у розмірі 322.48 грн; за лютий 2021 у розмірі 989.31 грн.
Колегія суддів враховує, що саме керівники органів поліції наділені повноваженнями встановлювати доплату поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення та які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції та її відсотковий розмір.
Належних доказів, що підтверджують право позивача на отримання додаткової доплати на період дії карантину за період з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 суду матеріали справи не містять.
Доводи апелянта про те, що обіймаючи відповідну посаду та виконуючи службові обов`язки старшого слідчого відділу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, вона мала безпосередній контакт із населенням, зокрема під час допитів, проведення слідчих дій та інше, а отже вона має право на отримання додаткової доплати на період дії карантину у період з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази включення позивача до персонального переліку поліцейських для встановлення доплати поліцейським, які залучались до заходів щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян під час дії карантину у спірний період.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що йому в окремі періоди встановлювалась та виплачувалась додаткова доплата за службу в особливих умовах відповідно до Постанови № 375, як на підставу для задоволення позову в оскаржуваній ним частині, оскільки вказаний факт не свідчить про те, що у спірний період позивач залучався до заходів щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян під час дії карантину.
Колегія суддів зауважує, що лише перебування позивача на посаді слідчого відділу Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області не є безумовною підставою отримання додаткової доплати, передбаченої Постановою № 375, оскільки така доплата розраховується пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах, а не відпрацьованого часу на відповідній посаді.
Суд враховує, що нарахування і виплата додаткової доплати на період карантину здійснюється на підставі відповідних наказів керівника головного управління Національної поліції в Харківській області щодо виплати доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення та які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у період з 01.08.2020 по 30.09.2020, з 01.12.2020 по 31.01.2021 та з 01.03.2021 по 30.06.2023 у позивача відсутнє право на отримання доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2), відповідно до Постанови № 375 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення щомісячно, оскільки належними та допустимими доказами, зокрема відповідними наказами керівника головного управління Національної поліції в Харківській області, не доведено залучення позивача до виконання обов`язків з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що не характерні для його функціональних обов`язків, у зв`язку зі службовою необхідністю.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позовних вимог.
При цьому, колегія суддів зауважує, що посилання відповідача на не виділення коштів для виплати передбаченої Постановою № 375 доплати не може позбавляти особу права на отримання доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, а тому не є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Більш того, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не поставлена законодавцем у залежність від бюджетних асигнувань.
Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21 та від 30.04.2025 у справі № 600/2758/22.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 520/2793/25 є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є рішенням, яке є обов`язковим до врахування, та таким що має преюдиційне значення для вирішення справи в розумінні положень ч. 5 ст. 242 КАС України.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.02.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі - Закон України № 3855-ХІІ).
Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, установлено статтею 20 Закону України № 3855-XII.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України № 3855-XII, залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці:
форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»;
форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»;
форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.
Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України № 3855-XII, допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 7 статті 22 Закону України № 3855-XII, надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.
Частиною 1 статті 26 Закону України № 3855-XII передбачено, що переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини 1 та частини 2 статті 23 цього Закону.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України № 3855-XII, скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених ст. 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України № 3855-XII, громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.
Статтею 30 Закону України № 3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).
У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).
Згідно з пунктом 2 Положення № 414, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації:
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Відповідно до пункту 5 Положення № 414, такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.
Згідно з пунктом 6 Положення № 414, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
Верховним Судом було сформовано правовий висновок щодо застосування приписів статті 30 Закону № 3855-XII та пунктів 2, 5 Положення № 414, який викладений, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20.
У вказаних справах Верховний Суд підкреслив, що надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання у особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України № 3855-XII залежить від ступеня секретності.
Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України № 3855-XII виникає право на отримання компенсації.
Отже, положення статті 30 Закону України № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 25.04.2018 по справі № 802/74/15-а.
Для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю.
Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.07.2019 по справі № 296/6615/17.
Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 27.05.2020 по справі № 806/2056/18.
При цьому, факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 по справі № 240/229/20).
Як вбачається із відповіді ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 11.11.2025 № 168974-2025, підстави надання ОСОБА_1 доступу до державної таємниці є :
наказ УСБУ в Харківській області від 11.10.2019 № 164 за формою 2.
наказ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 29.10.2019 № 52 о/с;
Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мала допуск до державної таємниці, що свідчить про те, що характер її роботи (служби) на відповідній посаді передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а, отже, є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби.
Відповідач свою позицію обґрунтовує тим, що для призначення відповідачем позивачеві спірної надбавки були відсутні рапорти керівника структурного підрозділу.
Проте такі доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мала допуск до державної таємниці, а характер її роботи (служби) передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.
Водночас той факт, що відповідачем по справі не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу по справі надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок підставою невиплати цієї надбавки.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку поняття «постійно» не залежить від кількості виготовлених такою особою документів або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. При цьому обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладена в постанові від 28.01.2021 по справі № 240/229/20, від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, від 30.12.2025 у справі № 420/6415/23.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема, в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа, з огляду на таку службову необхідність, повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України № 3855-XII залежить від ступеня секретності.
Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21 уважав необґрунтованими доводи скаржника про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.
Матеріалами справи підтверджується факт, що позивач мала допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконувала службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування позивача на вищевказаній посаді в органах Національної поліції позивачу було скасовано доступ до державної таємниці.
Отже, той факт, що у спірні періоди не видавалися накази про встановлення і виплату позивачу по справі надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.
Щодо посилань відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що підтвердити або спростувати той факт, що заявниця ОСОБА_1 у період з 11.10.2019 по 24.02.2022 опрацювувала документи з грифом «Таємно» та «Цілком таємно», не надається можливим, у зв`язку зі знищенням документів, відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із вторгненням окупаційних військ російської федерації, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Факт знищення відповідних документів - суб`єктом владних повноважень не може слугувати достатньою підставою для покладення тягара доказування на позивача або відмови у задоволенні заявлених позовних вимог з цих підстав.
Матеріали справи свідчать, що за період служби позивача у якому був наявний допуск до державної таємниці, а саме з 11.10.2019 по 03.02.2025 ОСОБА_1 не встановлювалася та не виплачувалась надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, що сторонами не заперечується.
Встановлені обставини справи та долучені до матеріалів справи докази підтверджують наявність у позивача передбаченого законом права на отримання надбавки до посадового окладу «За роботу в умовах режимних обмежень» у розмірі 15% за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025 є протиправною, з урахуванням чого наявні підстави для зобов`язання ГУ НП в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки позивач має право на щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025 (включно).
При цьому, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про нарахування та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% від посадового окладу за період з 07.11.2015 по 10.10.2019, оскільки за цей період позивач не мала доступу до державної таємниці, а тому відсутні підстави для виплати вказаної надбавки.
Оскільки наведені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та вказаним обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 скасуванню в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025 та зобов`язання ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 по справі № 520/27858/25 скасувати в частині відмови в задоволенні позову в частині щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025 та зобов`язання Головного управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
Зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу за період з 11.10.2019 по 03.02.2025.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 по справі № 520/27858/25 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий