справа №176/3452/25
провадження №2/176/1098/26

РІШЕННЯ
Іменем України

30 червня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Гусейнов К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6070 грн та судових витрат у розмірі 2422,4 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №3147500219/247796 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору.
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 2000 грн., дата надання кредиту 21.02.2020 року; строк кредиту 15 днів; відсоткова ставка – 1,85 % в день.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 6070 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі – 2000 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі – 4070 грн.
Згідно умов кредитного договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
На підтвердження видачі Товариством кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 21.02.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн за реквізитами платіжної картки №5375-41хх-хххх-1509, що в свою чергу являється доказом видачі кредитних коштів.
На адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. 
31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року, укладеним з ОСОБА_1 
03.06.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення прав вимоги №1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року, до ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача. 
Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути вказану суму заборгованості із відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2026 року позов ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за Кредитним договором №3147500219/2477961 від 21.02.2020 року в розмірі 6070 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000 грн та простроченої суми заборгованості за комісіями та відсотками в розмірі 4070 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,4 грн та 10500 грн – витрати на правову допомогу.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2026 року заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2026 року у цивільній справі №176/3452/25 за позовом ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було скасовано, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. 
Від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач у відзиві зазначив, що визначення суми в кредитному договорі не свідчить про отримання ним кредитних коштів, зокрема саме у такому розмірі, і, відповідно про виконання позикодавцем своїх зобов`язань по договору.
Так у п.7 кредитного договору № 3147500219/247796 від 21.02.2020 року зазначено реквізити платіжної картки, а саме 5375-41хх-хххх-1509. Відповідач звертає увагу, що номер платіжного засобу, який начебто належить ОСОБА_1 - невідомий. Ця обставина, на його думку, унеможливлює встановлення належності даного номеру банківської картки саме ОСОБА_1 , оскільки реквізити сторін в момент підписання договору мають бути зазначені в повному обсязі.
На думку відповідача, відсутність доказів отримання ним кредитних коштів унеможливлює встановлення: дати початку дії вищевказаних договорів, суми наданого кредиту, правильність нарахування відсотків, які нараховуються від суми наданих кредитних коштів з дати їх отримання.
Відповідач вважає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На думку відповідача, належних та допустимих документів, які передбачені ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію» і які підтверджують переказ ТОВ «ГОУФІНГОУ» кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним, позивачем не надано.
Відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є достовірним доказом наявності заборгованості. Надані позивачем документи, факт існування у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором не підтверджують.
Щодо нарахованих відсотків, відповідач зазначає наступне.
Відповідно до п.1.1. зазначеного договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що кредит надається строком на 5 днів, тобто до 25.02.2020 року. Строк дії договору 5 днів.
Окрім того, в 1.3 вказано, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу.
Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 5 днів, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, розмір процентів за користування кредитом, на думку відповідача, повинен розраховуватися наступним чином: (2000,00 грн : 100% )* 1,85 % ~ 37,00 грн. - сума процентів на добу. Таким чином, проценти за користування кредитом за договором, на думку відповідача, повинні складати 185,00 грн.
Також, відповідач зазначає, що з 15 квітня 2022 року він проходить військову службу в Збройний Силах України, що підтверджується сторінками військового квитка та Довідкою №643/СТ від 13.01.2025 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , що знаходяться в матеріалах справи.
Таким чином, відповідач вважає, що на нього, як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільняється від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування – зобов`язані їх списати.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з нього нарахованих процентів за договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів в особливий період.
Що стосуються витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, відповідач вважає суму завищеною та такою, що підлягає зменшенню до 1000,00 гривень.

Від позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник зазначив, що відзив вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Позивач зазначає, що згідно з матеріалами справи, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору.
Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину Відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку.
У конкретному випадку Відповідач здійснив усі передбачені дії — отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору.
Позивач зазначає, що вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Тобто, для укладання кредитного договору, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.
Позивач вважає, що обставини укладення вказаного договору відповідач не спростував належними та допустимими доказами.Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору.Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін.
Позивач звертає увагу, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, на думку позивача, доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства.
Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів позивач зазначає, що верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WavForPav. Ipay, Platon.
Позивач звертає увагу суду, що ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею.
Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.
Однак, позивач звертає увагу суду, що відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Позивач зазначає, що на виконання пункту 1.4. Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера — ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації.Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 21.02.2020 о 18:50:16 було проведено транзакцію на суму 2 000,00 грн, маска картки — НОМЕР_2 .
За таких обставин, позивач вважає, що Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( НОМЕР_2 ), реквізити якої були надані самим позичальником.
Окрім цього, на думку позивача, посилання Відповідача, з яких можна зробити висновок про начебто обов`язок позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та Позивач не єбанківськими установами, дія зазначеного Положення на них непоширюється, а отже - формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено.
Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору, позивач зазначає, що 
відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 5 днів, тобто до 25.02.2020 року. Строк дії договору 5 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором.
Відповідно до п.1.3. за цим Договором, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована
Відповідно п.2.3. за цим Договором, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Таким чином, позивач зазначає, що порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами є наступним.
Згідно з умовами Кредитного договору стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 1,85 % від суми основного боргу. Враховуючи, що розмір наданого кредиту становить 2000,00 грн, розмір щоденних процентів за користування кредитом складає: 
2 000,00 грн * 1,85 % : 100 % = 37,00 грн на день.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором заборгованість була нарахована за 110 календарних днів, що включають:
-5 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2 Договору та 105 днів пролонгації, визначених п. 2.3 Договору.
Таким чином, загальна сума нарахованих процентів становить:
37 грн * 5 днів = 185,00 грн;
37 грн * 105 днів = 3 885,00 грн.
Загальна заборгованість за Кредитним договором становить:
2 000,00 грн — сума основного боргу;
4 070,00 грн — нараховані проценти;
Усього: 6 070,00 грн.
Таким чином, позивач стверджує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Щодо нарахування відсотків військовослужбовцям, позивач зазначає наступне.
Відповідач посилається на те, що він є військовослужбовцем та відповідні відсотки за кредитом не підлягають нарахуванню, однак вказані доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
Підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є:
1)Для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - довідка за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція) та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше - військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України.
2)Для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (крім осіб, зазначених в пункті 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - довідки за формами 5 або 6 Інструкції та довідка за формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.
Отже, на думку позивача, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи мають право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону про захист військовослужбовців.Позивач також наголошує на тому, що саме у разі надання вищезазначених документів, відповідач має право на пільги, тобто в даному випадку відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.
Отже, в даному випадку, на думку позивача, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,оскільки відповідач не надав первісному кредитору вищезазначені документи.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивач стверджує, що ним належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив позовні вимоги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, 21.02.2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора було укладено Договір №3147500219/247796 про надання фінансового кредиту (а.с.16-19).
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 2000 грн, строк кредиту 5 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,85 % від суми кредиту на добу; тип процентної ставки – фіксована.
Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено йому на номер мобільного телефону 21.02.2020 року, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» (а.с.11).
ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в зазначеній сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_2 (а.с.28-29).
31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір факторингу № 1-31/05/21, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами (а.с.20-24).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1-30/05/21 від 31.05.2021 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №3147500219/247796 на суму заборгованості 6070 грн (2000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4070 грн – сума заборгованості за відсотками) (а.с.11 зворот).
03.06.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» було укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, згідно з умовами якого кредитор відступає новому кредитору права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону – кредитора у Кредитному договорі (а.с.12-13).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 року, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №3147500219/247796 на суму заборгованості 6070 грн (2000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4070 грн – сума заборгованості за відсотками) (а.с.10 зворот).
Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» станом на 26.05.2025 року складає 6070 грн, яка складається з простроченої заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2000 грн та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4070 грн (а.с.10).
Листом від 27.05.2025 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року в розмірі 6070 грн (а.с.7 зворот).
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Згідно ст.ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що з 16.04.2022 року він перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Статтю 14 цього Закону було доповнено п.п. 3 п. 4 ч.15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ.
Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, п.п. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 3147500219/247796 укладено 21.02.2020 року, ОСОБА_1 лише з 16 квітня 2022 року був мобілізований до Збройних сил України, таким чином кредитний договір укладено між сторонами раніше на 2 роки до мобілізації відповідача.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин, оскільки кредитний договір було укладено до мобілізації відповдіача до Збройних Сил України.
Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду (п.77 постанови Верховного Суду від № 426/4264/19 від 04 вересня 2024 року).

Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 4070 грн, що в два рази перевищує суму, отриману відповідачем у кредит 2 000,00 грн,
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Гоуфінгоу», які викладені в значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Щодо нарахування та сплати відсотків, які є явно завищені, та не відповідають передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 4070 грн, не є співрозмірною сумі кредиту у 2000,00 грн за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів після закінчення пільгового періоду кредитування, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 3147500219/247796 від 21.02.2020 року слід задовольнити частково, лише в розмірі основної суми боргу за наданим кредитом, які складають 2000 грн, та відсотки у розмірі 2000 грн.
Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1596,3 грн (4000 х 2422,4 / 6070 грн). 
Від позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на адресу суду надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025 року, який укладений між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн»; свідоцтво Пархомчука С.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю; акт про отримання правової допомоги від 20.10.2025 року, відповідно до якого Адвокатом Пархомчуком С.В. надано ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» види послуг на загальну суму 10500 грн; платіжна інструкція №9622 від 20.10.2025 року; рахунок на оплату від 20.10.2025 року (а.с.14-15,32,45-48). 
Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення до суми 1000 грн. розміру стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки вважає її надмірною.
При розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правову допомогу, а також те, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 4000,00 грн витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 141, 258, 259, 265,273,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (ЄДРПОУ 44243120, юридична адреса: 01042, м.Київ, вул.Саперне Поле, буд.12, інше нежитлове приміщення 1008) заборгованість за Кредитним договором №3147500219/247796 від 21.02.2020 року в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн; простроченої суми заборгованості за комісіями та відсотками в розмірі 2000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (ЄДРПОУ 44243120, юридична адреса: 01042, м.Київ, вул.Саперне Поле, буд.12, інше нежитлове приміщення 1008), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1596 гривень 30 копійок та 4000 гривень - витрати на правову допомогу. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду 
Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ