Справа № 486/459/25
Провадження № 2/486/282/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє через свого представника ОСОБА_3 ,звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2006 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.03.2024 року, яке набрало законної сили 09.04.2024 року їхній шлюб розірвано. Під час шлюбу, за спільні кошти, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.10.2019 року, з відстроченням платежу та відкладальною обставиною, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., з оформленням заяви про виконання договору купівлі-продажу квартири (з відстроченням платежу та відкладальною обставиною) від 16.12.2019 року. Власником майна в договорі купівлі-продажу зазначено відповідача ОСОБА_2 , так як майно придбавалося в період зареєстрованого шлюбу та їхнього сумісного проживання. На момент придбання спірної квартири сторони обоє працювали: відповідач на Южноукраїнській АЕС, а позивач була ФОП до липня 2021 року. Вони отримували регулярний дохід: позивач - дохід від підприємницької діяльності, а відповідач - заробітну плату. Через це в них була можливість оформити договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу. Щомісячно з заробітної плати ОСОБА_2 вираховувалось 25 відсотків в рахунок договору. На час придбання квартири в 2019 році на АЕС надавали безпроцентний кредит на придбання житла працівниками станції. Заробітна плата позивача практично йшла на прожиття, а заробітна плата чоловіка - на оплату договору та допомогу дитині від першого шлюбу. В жовтні 2021 року у виїхала до Польщі на заробітки, а в 2022 році виїхав і син. Відповідач незаконно без відома позивача зняв позивача з реєстрації у їхній спільній квартирі, через що вона змушена була зареєструватися за іншою адресою. Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки спірної квартири в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просить суд в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на її користь, а саме: суму судового збору 4 492,90 грн, витрати на правову допомогу 5000 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 дану справу розподілено судді Савіну О.І.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального провадження.
09.05.2025 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначив, що дійсно, він з відповідачем з 24.02.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішення Южноукраїнського суду Миколаївської області 07.03.2024 року розірвано. Так, 25.10.2019 року між ОСОБА_4 та ним - ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири (з розстроченням платежу та відкладальною обставиною) №1724, посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. Предметом договору була квартира за АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 49,7 кв.м., у тому числі житловою 27,3 кв.м. Договірна ціна квартири за договором складала 527 310,00 грн., що складає еквівалент суми 21 000,00 доларів США. Сторони дійшли згоди, взаєморозрахунки за договором здійснюються таким чином: 75 310,00 грн. покупець сплатив продавцю до підписання цього договору; 451 980,00 грн. сплачуватиметься покупцем за рахунок коштів одержаної ним цільової безвідсоткової позики у термін до 31.12.2019 року. 04.11.2019 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ним - ОСОБА_2 був укладений договір безвідсоткової цільової позики №312/19 від 04.11.2019 року, відповідно до якого ДП «НАЕК «Енергоатом» (позикодавець) надало відповідачу - інженеру І категорії - керівнику групи КГЕС-ГАЕС ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (позичальнику), безвідсоткову цільову позику в розмірі 451 980,00 гривень для придбання квартири АДРЕСА_1 (після перейменування Південноукраїнськ) згідно договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу та відкладальною обставиною від 25.10.2019 року №1724. Строк, на який надавалась позика, визначався датою повного погашення позики позичальником на умовах, передбачених п. 4.1. та п. 4.2. цього договору, але не пізніше ніж 01.11.2031 року. Згідно з п. 4.1. договору позичальник повертає позику позикодавцю з 01.02.2020 року шляхом здійснення позикодавцем щомісячного утримання із його заробітної плати грошової суми в розмірі 25% від нарахованого йому позичальником сукупного доходу за місяць. Право власності на вказану квартиру виникло у відповідача 16.12.2019 року - з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193313956 від 16.12.2019 року. 15.01.2020 року в забезпечення виконання відповідачем зобов?язань за договором безвідсоткової цільової позики №312/19 від 04.11.2019 року, ним була передана ДП «НАЕК «Енергоатом» в іпотеку вищезазначена квартира. Однак, як зазначає і сама позивач у своїй позовній заяві та як вбачається з рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.03.2024 року по справі №486/145/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, з жовтня 2021 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Згідно довідки про погашення безвідсоткової цільової позики від 04.01.2024 року №Зд, виданої ВП «Південноукраїнська АЕС» ДІ «НАЕК «Енергоатом», договір і надання безвідсоткової цільової позики №312/19 від 04.11.2019 року, укладений між позикодавцем - ВП ПАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» та позичальником – ОСОБА_2 припинений у зв?язку з виконанням сторонами своїх зобов?язань. Відповідно даних бухгалтерського обліку, станом на 01.01.2024 року ОСОБА_2 погашено безвідсоткову цільову позику в повному обсязі - 451 980,00 грн., заборгованість перед ВП ПАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо погашення позичальником безвідсоткової цільової позики відсутня. Тобто, квартира хоча і була придбана під час шлюбу з позивачем, однак, за його власні кошти, які були надані йому за договором безвідсоткової цільової позики, які він сплачував особисто, а тому є його приватною власністю. Також, до позовної заяви позивачем додано висновок про вартість майна, виконаного суб?єктом оціночної діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_5 , згідно якого об?єкт оцінки - квартира 2-х кімнатна, загальна площа 49,7 кв.м., житлова площа 27,3 кв.м., адреса об?єкта оцінки: АДРЕСА_2 . Однак, з даним висновком відповідач не погоджується, так як суб?єкт оціночної діяльності квартиру не оглядала, а тому її посилання на конструктивні елементи взагалі не можна брати до уваги. Крім цього, суб?єкт оціночної діяльності взагалі оцінила якусь невідому відповідачу квартиру. Так, у короткому описі і технічних характеристиках об?єкта оцінки зазначено, що квартира розташована в п`ятиповерховому житловому будинку на 2 поверсі. Хоча квартира знаходиться на п?ятому поверсі десятиповерхового будинку. Також зазначає, що позивач у позовній заяві стверджує, що її заробітна плата практично йшла на прожиття, а заробітна плата відповідача на оплату договору та допомогу дитині від першого шлюбу. Однак, позивач належних доказів цьому не надає, це є лише її припущенням. Надана нею копія виписки за формою ОК7 про доходи позивача є нечитабельною. Тому просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
20.05.2025 представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона зазначила, що не погоджується з запереченнями відповідача на її позовну заяву. 
Зазначає, що відповідач просить суд відмовити в задоволенні її позову та вважає, що позивач не має права на визнання за собою права власності на 1/2 частку в спірній квартирі АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він є її власником з 16.12.2019 року - з моменту підписання договору купівлі-продажу 25.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. При цьому пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що право власності на квартиру, яка предметом цього договору, виникає у покупця після повного розрахунку за договором, з дня державної реєстрації цього права відповідно до п.4 ст.334 ЦК України. Тобто відповідач сам не заперечує, що реєстрація права власності на квартиру на його ім?я відбулася за період зареєстрованого шлюбу. Крім того. п. 3.9 передбачено, що Покупець засвідчує, що на момент укладення договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі і його дружина ОСОБА_1 , на укладення цього договору надавала свою згоду, висловлену у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 25.10.2019 року і зареєстровано в реєстрі за №1733 приватним нотаріусом Южноукраїнського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. До звернення з зазначеним позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_2 з позовом про визнання спірної квартири його особистим майном до суду не звертався. Оскільки позивач, перебуваючи у шлюбі та проживаючи з відповідачем ОСОБА_2 підтримуючи з ним спільний сімейний бюджет, також приймала матеріальну участь в сплаті коштів за квартиру, вважає, що має право на визнання за нею права власності на 1/2 її частку. Вважає, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №359/441/20 (провадження №61-6735св22). Подібна судова практика склалася і щодо поділу майна, придбаного за допомогою кредитних правовідносин, (ВС/КЦ у справі №367/7110/14-ц від 09.01.2020) також зазначив, що на підставі ст. ст. 61,65 СК України, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов?язання в інтересах сім?ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. У зазначеному висновку ВС погодився та підтвердив правомірність висновків суду першої інстанції про поділ спірної квартири та визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 її частини. З огляду на те, квартира придбана за кредитні кошти, отримані подружжям під час шлюбу, відтак, право на це майно в рівних частках набули як позивач, так і відповідач, при цьому боргові зобов?язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того з ким із подружжя укладений кредитний договір, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Оскільки вони з відповідачем станом на 2019 рік проживали разом, вели спільне господарство і мали спільний сімейний бюджет та всі кредитні зобов`язання ділили солідарно, вважає, що вона має право на /2 частку спірної квартири. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Разом з відповіддю на відзив на позовну заяву, представник позивача надала суду клопотання про витребування у приватного нотаріуса Южноукраїнського нотаріального округу Миколаївської області Рихальської О.В. копії заяви позивача від 25.10.2019 року, яку зареєстровано в реєстрі за №1733 про згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_2 спірної квартири.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 24.02.2026 року та передано судді Волощук О.О.
Ухвалою суду від 25.02.2026 року справу прийнято до провадження судді Волощук О.О. та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Южноукраїнського нотаріального округу Миколаївської області Рихальської О.В. копію заяви позивача від 25.10.2019 року, яку зареєстровано в реєстрі за №1733 про згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_2 спірної квартири; закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
27.04.2026 року від приватного нотаріуса Рихальської О.В. до суду надійшли витребувані докази.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, представник відповідача надала суду письмове клопотання про розгляд справи без їхньої участі, зазначила, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять у задоволенні відмовити.
Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду від 07.03.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.02.2006 року, розірвано /а.с.6/.
Згідно відомостей з державного реєстру речових прав від 13.12.2024 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 16.12.2019 року /а.с.7/.
Відповідно до висновку про вартість майна, наданого ФОП ОСОБА_5 за замовленням позивача ОСОБА_1 на підставі договору №5/02 від 11.02.2025 року, ринкова (оціночна) вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ квартири за адресою: АДРЕСА_2 , склала 898 581,00 грн /а.с.12/.
Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири (з ростроченням платежу та відкладальною обставиною), укладеного між відповідачем ОСОБА_2 (покупцем) та ОСОБА_4 (продавцем) 25.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1724 та посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. /а.с.35-37/.
Згідно з п.3.9 вище вказаного договору купівлі-продажу квартири (з ростроченням платежу та відкладальною обставиною) покупець, ОСОБА_2 засвідчує, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири перебуває у зареєстрованому шлюбі, його дружина, ОСОБА_1 , на укладання цього договору надала свою згоду, висловлену у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено 25.10.2019 і зареєстровано у реєстрі за №1723, ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області.
Згідно заяви про виконання договору купівлі-продажу квартири (з відстроченням платежу та відкладальною обставиною), засвідченої 16.12.2019 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., ОСОБА_4 (продавцем) засвідчив, що ОСОБА_2 (покупець) здійснив повний розрахунок за договором купівлі-продажу квартири (з відстроченням платежу та відкладальною обставиною) /а.с.38/.
Відповідно до договору безвідсоткової цільової позики №312/19 від 04.11.2019 року, між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 укладено договір про надання позики, згідно якого позикодавець надає позичальнику позику в розмірі 451980,00 для придбання квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу та відкладальною обставиною від 25.10.2019 №1724. Позичальник повертає позику позикодавцю з 01.02.2020 шляхом здійснення позикодавцем щомісячного утримання із його заробітної плати грошової суми в розмірі 25% від нарахованого йому позичальником сукупного доходу за місяць /а.с.39-40/.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2019 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 16.12.2019 року /а.с.41/.
15.01.2020 року ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки квартири, відповідно до п.3 якого предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) є об`єктом права приватної, спільної сумісної власності подружжя, дружина, ОСОБА_1 , на укладення цього договору надала свою згоду, висловлену у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено 15.01.2019 і зареєстровано у реєстрі №56 Рихальською О.В., приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області /а.с.42-44/.
Укладення договору іпотеки квартири також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 15.01.2020 та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 15.01.2020 /а.с.45, 45/.
Відповідно до довідки від 04.01.2024, договір надання безвідсоткової цільової позики №312/19 від 04.11.2019, укладений між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 припинений у зв`язку з виконанням сторонами своїх зобов`язань. Станом на 01.01.2024 ОСОБА_2 погашено безвідсоткову цільову позику в повному обсязі, заборгованість відсутня /а.с.47/, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 03.07.2024 (інформація про обтяження та інформація про іпотеку) /а.с.48, 49/.
Згідно витребуваних судом доказів, наданих суду приватним нотаріусом Рихальською О.В., а саме заяви ОСОБА_1 від 25.10.2019, позивач надала згоду своєму чоловікові – ОСОБА_2 на прийняття у власність за плату на умовах укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 /а.с.89/.
Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 ЦК України).
У відповідності до ст. 61 СК України зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно із законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Частиною 1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України).
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.
Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. 
Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то правовий режим майна не змінюється та майно залишається спільною сумісною власністю подружжя.
У постанові Верховного Суду від 9 січня 2020 року у справі № 367/7110/14 зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули як позивач, так і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того з ким із подружжя укладений кредитний договір, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя.
Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки у розумінні вимог статті 57 СК спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не надано беззаперечних доказів, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, які б доводили, що спірна квартира, придбана під час шлюбу з позивачем, сплачувалася за його власні кошти.
Матеріали справи свідчать, що спірна квартира придбана сторонами в період перебування у шлюбі, а тому є спільним майном подружжя, та презумція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована.
Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо добровільного поділу спірної квартири, а також враховуючи відсутність передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними з визнанням за кожним права власності на 1/2 частину у такому майні.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією №72487027 від 13.03.2025 року, згідно якої сплачено судовий збір у сумі 4492,90 грн.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розділити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 та ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 28.12.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Берікул Л.В., розрахунок вартості правничої допомоги ОСОБА_1 , квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.03.2025, яку прийнято адвокатом Берікул Л.В. від ОСОБА_1 за правничу допомогу на суму 5000 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги час розгляду справи, та час витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 4492,90 грн сплаченого судового збору за квитанцією №72487027 від 13.03.2025.
Керуючись статтями 12-13, 133, 141, 258-259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 136 СК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, а саме: суму судового збору у розмірі 4492 (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2026.

Суддя          О.О. Волощук