П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Київ

Справа № 752/23123/25
Провадження: № 22-ц/824/6004/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виноградова Юрія Ернестовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчук І. А.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 394477-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальнику № НОМЕР_1 , вказану при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Також 21.11.2021 року та 02.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди № 1 і № 2 до договору № 394477-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов яких ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит по 5 000 грн за кожною угодою. Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 24 777,97 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 800,06 грн; суми прострочених платежів по процентах - 13 977,91 грн, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Виноградов Ю. Е. в інтересах ТОВ «Бізнес Позика» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, непослідовно оцінивши надані позивачем докази. Зокрема, суд визнав укладеним кредитний договір та факт отримання відповідачкою кредитних коштів за ним, однак без належних підстав відхилив аналогічні за змістом докази щодо укладення додаткових угод № 1 і № 2 та перерахування за ними кредитних коштів. Скаржник посилався на те, що кредитний договір і додаткові угоди були укладені в електронній формі шляхом використання одноразових ідентифікаторів, а факт виконання договору підтверджується квитанціями платіжної системи, розрахунком заборгованості, частковими платежами відповідачки на загальну суму 17 349,46 грн, а також умовами самих додаткових угод, у яких сторони підтвердили наявність неповернутого кредиту станом на дату їх укладення. Крім того, на думку скаржника, сам факт незаявлення клопотання про витребування додаткових доказів у банку щодо окремих карткових рахунків не спростовує факту укладення додаткових угод та отримання відповідачкою кредитних коштів.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Копію зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції направлено  ОСОБА_1 на поштову адресу 11 лютого 2026 року та 02 червня 2026 року. Однак, поштові відправлення повернуто на адресу суду.
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
У разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Як убачається із довідки АТ «Укрпошта», поштові відправлення, направлені  ОСОБА_1 , повернуто суду за закінченням встановленого терміну зберігання.
За змістом п. 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений.
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати (п.102 вказаних вище Правил).
Строк зберігання поштового відправлення дає можливість особі вжити відповідних заходів для отримання відправлення та ознайомлення зі змістом відправлення протягом цього строку.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленою про необхідність вчинення відповідної процесуальної дії, а судом було вжито всіх можливих та достатніх заходів з метою належного направлення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10.09.2021 року між сторонами укладено договір № 394477-КС-001 про надання кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4349 (а.с. 106-108).
Відповідно до квитанції платіжної системи «Tac Pay» № 442578221 від 10.09.2021 року щодо здійснення переказу: сума 5 000 грн, дата та час здійснення переказу 10.09.2021 15:52, номер платіжної карти НОМЕР_2 , опис: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. № 394477-КС-001 від 10.09.2021 без ПДВ (а.с. 70).
21.11.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду 1 до договору № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7141 (а.с. 93-95).
Відповідно до квитанції платіжної системи «Tac Pay» № 464015484 від 21.11.2021 року щодо здійснення переказу: сума 5 000 грн, дата та час здійснення переказу 21.11.2021 14:28, номер платіжної карти НОМЕР_4 , опис: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. дод. угоди від 21.11.2021 до кредитного дог. № 394477-КС-001 від 10.09.2021 без ПДВ (а.с. 67).
02.02.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду 2 до договору № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3204 (а.с. 83-85).
Відповідно до квитанції платіжної системи «Tac Pay» № 489431068 від 02.02.2022 року щодо здійснення переказу: сума 5 000 грн, дата та час здійснення переказу 02.02.2022 12:55, номер платіжної карти НОМЕР_5 , опис: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. дод. угоди від 02.02.2022 до кредитного дог. № 394477-КС-001 від 10.09.2021 без ПДВ (а.с. 68).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 27.08.2025 року, за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 24 777,97 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 800,06 грн; суми прострочених платежів по процентах - 13 977,91 грн (а.с. 23-39).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру заборгованості. Суд визнав укладеним між сторонами кредитний договір від 10.09.2021 року та встановив факт перерахування відповідачці 5 000 грн за цим договором, однак зазначив, що матеріали справи не містять первинних документів, які підтверджують перерахування кредитних коштів за додатковими угодами від 21.11.2021 року та 02.02.2022 року, належність відповідних карткових рахунків відповідачці, а також здійснення нею часткових платежів на суму 17 349,46 грн. При цьому суд вважав, що розрахунок заборгованості, складений самим позивачем, не є первинним бухгалтерським документом і за відсутності інших доказів не підтверджує ні фактичне користування відповідачкою кредитними коштами, ні наявність заборгованості у заявленому розмірі.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону).
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як убачається з матеріалів справи, 10.09.2021 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію укласти договір (оферту) № 394477-КС-001 про надання кредиту.
Відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 394477-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
10.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 394477-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4349.
Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.
Згідно з умовами договору, строк кредиту: 24 тижнів; процентна ставка: в день 0,87170000, фіксована; комісія за надання кредиту: 750 грн; термін дії договору: до 25.02.2022 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 11 040 грн.
Пунктом 2 договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
21.11.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду 1 до договору № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7141.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди 1, кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 21.11.2021 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 4 132,62 грн.
Відповідно до п. 2.1. додаткової угоди 1, кредит збільшився на 5 000 грн та кредитодавець, на умовах викладених у договорі, збільшив суму кредиту, а позичальник отримав збільшення суми кредиту та, зобов`язався повернути кредит збільшений на 5 000 грн у строки та на умовах викладених у договорі.
Згідно з умовами додаткової угоди 1, продовжено строк кредиту на 72 днів; продовжено термін дії договору до 08.05.2022 року; комісія за зміну умов договору: 750 грн.
02.02.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду 2 до договору № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3204.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди 2, кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на 02.02.2022 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 7 171,93 грн.
Відповідно до п. 2.1. додаткової угоди 2, кредит збільшився на 5 000 грн та кредитодавець, на умовах викладених у договорі, збільшив суму кредиту, а позичальник отримав збільшення суми кредиту та, зобов`язався повернути кредит збільшений на 5 000 грн у строки та на умовах викладених у договорі.
Згідно з умовами додаткової угоди 2, продовжено строк кредиту на 73 днів; продовжено термін дії договору до 20.07.2022 року; комісія за зміну умов договору: 750 грн.
На підтвердження укладення договору та додаткових угод 1 та 2 ТОВ «Бізнес Позика» надало візуальні форми послідовності дій клієнта, з яких убачається повна хронологія дій, що були вчинені позичальником при укладенні кредитного договору та додаткових угод 1 та 2 до нього (а.с. 71-72, 73-74, 75-76).
Таким чином, позивачем доведено факт укладення 10.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договору № 394477-КС-001 про надання кредиту та додаткових угод 1 та 2 до кредитного договору № 394477-КС-001 від 10.09.2021 року.
Підписавши вказаний договір та додаткові угоди 1 та 2 до нього, відповідачка добровільно погодилася на визначені у них умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Схожого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, де зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Факт надання коштів ОСОБА_1 підтверджується витребуваною на запит суду першої інстанції випискою про рух коштів АТ «ПриватБанк», за якою ОСОБА_1 належить картка № НОМЕР_1 (а.с. 143-150).
Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 надала ТОВ «Бізнес Позика» свої особисті дані, дані щодо засобів зв`язку та номер банківського рахунку / банківської картки для перерахування коштів № НОМЕР_1 (а.с. 69).
Як убачається з виписки за рахунком відповідачки, 10.09.2021 року на цей рахунок надійшли кошти у сумі 5 000 грн, що відповідає розміру тіла кредиту за договором № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року.
До поданої апеляційної скарги Виноградовим Ю. Е. в інтересах ТОВ «Бізнес Позика» подано до суду апеляційної інстанції нові докази на обґрунтування позиції позивача, а саме: довідки щодо номера банківської карки позичальника від 26.11.2024 року та інформаційні довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 12.12.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Зважаючи на те, що долучені до апеляційної скарги докази мають суттєве значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції долучив вказані докази до матеріалів справи в якості нових, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в спрощеному провадженні без виклику сторін, суд не роз`ясняв позивачу принцип змагальності сторін, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій щодо подання суду доказів (ст. 12 ЦПК України) та принцип диспозитивності цивільного судочинства щодо збирання доказів (ст.13 ЦПК України). Доказів вручення позивачу копії ухвали суду про призначення справи до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін матеріали справи не містять. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поважність причин неподання доказів позивачем до суду першої інстанції, суд поновлює даний строк і долучає до матеріалів справи нові докази, подані позивачем разом з апеляційною скаргою.
Позивачем надано до суду довідку щодо номера банківської картки позичальника від 26.11.2024 року, якою повідомлено, що позичальник ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) зазначила у своєму особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця номер банківської картки НОМЕР_6 для перерахування їй на цю банківську картку кредитних коштів за додатковою угодою № 1 від 21.11.2021 року до кредитного договору № 394477-КС-001 від 10.09.2021 року.
Відповідно до довідки щодо номера банківської картки позичальника від 26.11.2024 року, якою повідомлено, що позичальник ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) зазначила у своєму особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця номер банківської картки НОМЕР_7 для перерахування їй на цю банківську картку кредитних коштів за додатковою угодою № 2 від 02.02.2022 року до кредитного договору № 394477-КС-001 від 10.09.2021 року.
Зазначені номери банківських карток відповідають номерам карток, указаним у квитанціях платіжної системи «Tac Pay» № 442578221 від 10.09.2021 року щодо здійснення переказу у сумі 5 000 грн, № 464015484 від 21.11.2021 року щодо здійснення переказу у сумі 5 000 грн та № 489431068 від 02.02.2022 року про здійснення переказу у сумі 5 000 грн, які позивач подав до суду першої інстанції разом із позовною заявою.
З інформаційних довідок ТОВ «Платежі Онлайн» від 12.12.2025 року вбачається, що це вказане товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомило про проведення на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» успішних транзакцій ОСОБА_1 щодо оплати кредиту відповідно до договору.
А відтак, колегія суддів доходить висновку, що позивач довів факт перерахування коштів на рахунок відповідачки на виконання умов договору № 394477-КС-001 про надання кредиту та додаткових угод № 1 і № 2 до нього.
Крім того, Виноградов Ю. Е. в інтересах ТОВ «Бізнес Позика» подав клопотання про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» доказів, що містять банківську таємницю, а саме: відомостей про факт випуску банківських карток № 4149-6293-5298-0759 та № 4731-2196-4276-1567, особу, на ім`я якої вони були випущені, а також пронумерованих читабельних виписок про рух коштів за рахунками, відкритими для обслуговування зазначених карток, за періоди з 21.11.2021 року по 26.11.2021 року включно та з 02.02.2022 року по 07.02.2022 року включно відповідно.
Разом з тим наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, а необхідність витребування додаткових відомостей, які становлять банківську таємницю, не є необхідним для правильного вирішення спору.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання та відхиляє його.
Як убачається з розрахунку заборгованості, у відповідачки станом на 27.08.2025 року наявна заборгованість за договором № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року у розмірі 24 777,97 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 800,06 грн; суми прострочених платежів по процентах - 13 977,91 грн.
При цьому, колегія суддів відмічає, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Однак, суд першої інстанції, установивши факт підписання сторонами договору № 394477-КС-001 від 10.09.2021 року та надання відповідачці кредитних коштів у розмірі 5 000 грн, не надав належної оцінки додатковим угодам № 1 і № 2 до вказаного договору.
Отже, вимоги позивача про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року у повному обсязі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Згідно з вимогами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви товариство сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн.
Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, становить 6 056 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виноградова Юрія Ернестовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239, адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, офіс 411) заборгованість за договором № 394477-КС-001 про надання кредиту від 10.09.2021 року у розмірі 24 777 (двадцять чотири тисячі сімсот сімдесят сім) грн 97 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура