Справа № 343/1732/25
Провадження № 22-ц/4808/602/26
Провадження № 22-ц/4808/603/26
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
секретаря     Шемрай Н. Б.,
за участю представника апелянта адвоката Креховецької Н.М.
представника відповідача адвоката Кобилинець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Надії Миколаївни на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року та на додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року, ухвалені у складі судді Монташевич С. М. у місті Долині, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат,-
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року адвокат Креховецька Н. М. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат.
Позов мотивований тим, що з 16 лютого 2007 року до 17 грудня 2008 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. Відповідач проживає на території Чеської Республіки, де працевлаштований. Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2025 року, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно. 
Син проживає та навчається в Республіці Польща, у зв`язку з чим вона понесла значні додаткові витрати, загальна вартість яких склала 264057,00 грн. До понесених витрат входять витрати на придбання ноутбука для навчання в сумі 18844,00 грн, на лікування - 6537,00 грн, на оплату навчання - 20000,00 злотих, на оплату навчальних курсів з англійської мови в сумі 12640,00 грн. 
На думку представника позивачки, відповідач повинен сплатити половину вартості понесених додаткових витрат, що складає 132028,50 грн. Вважає, що відповідач має змогу надавати кошти у вигляді додаткових витрат на дитину, працює за кордоном, де отримує стабільний дохід, інших утриманців немає, успадкував після смерті матері половину квартири, житловий будинок та земельну ділянку.
У вересні 2025 року представник позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначила про наявність додаткових документів, які підтверджують понесення позивачкою витрат на утримання сина ще на суму 81159 грн. Отже, загальна вартість понесених додаткових витрат на утримання сина становить 345216,00 грн.
Враховуючи викладене, представник позивачки просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з його лікуванням та навчанням у розмірі 172608 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 рокузадоволено частково позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37545,24 грн понесених додаткових витрат на дитину.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 293,02 грн судового збору.
Додатковим рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Н. М. про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1761,75 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Креховецька Н. М. на рішення та на додаткове рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на їх незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки та скриншот із застосунку «Нова пошта» не є належними доказами придбання для сина сторін ноутбука, необхідного для навчання, оскільки не містять відомостей про те, ким та для кого він куплений, а також про те, що придбання ноутбука не зумовлене розвитком особливих здібностей дитини й не виходить за межі звичайних витрат, які охоплюються аліментними платежами, є передчасним.
Так, в сукупності наявні в матеріалах справи докази підтверджують придбання ноутбука позивачкою синові, оскільки містять відомості про факт здійснення витрат, її конкретний розмір, отримання ноутбука саме позивачкою. Крім того, суд залишив поза увагою об`єктивні умови здобуття освіти неповнолітньою дитини в сучасних умовах, які вимагають використання комп`ютерної техніки. Ба більше, висновок суду про те, що витрати на придбання ноутбука охоплюються аліментами, які відповідач сплачує на сина є лише припущенням, а не належною оцінкою доказів.
Також представник апелянтки не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із медичним обстеженням сина сторін та його стоматологічним лікуванням, посилаючись на те, що висновок суду про відсутність обставин, які б свідчили про необхідність понесення таких витрат та їх вихід за межі аліментних зобов`язань, а також про відсутність доказів неможливості проведення медичного обстеження та стоматологічного лікування у комунальних чи державних закладах, є необґрунтованим.
По-перше, медичне обстеження та стоматологічне лікування неповнолітньої дитини саме по собі свідчить про необхідність відповідного втручання з метою забезпечення належного стану її здоров`я. По-друге, чинне законодавство не ставить відшкодування додаткових витрат у залежність від обов`язкового попереднього звернення саме до державних чи комунальних медичних закладів або від доведення їх неспроможності надати відповідну допомогу. По-третє, висновок суду про те, що чек за проведення ультразвукового дослідження не містить ідентифікуючих даних особи, яка отримала послугу, є помилковим, оскільки позивачка надала результати ультразвукового дослідження, які відображають наявність у дитини певних об`єктивних відхилень та, відповідно, підтверджують необхідність проведення такого обстеження. Крім того, твердження суду про достатність аліментних платежів для покриття зазначених витрат зроблено без встановлення фактичного розміру аліментів та без оцінки їх достатності для покриття додаткових витрат, пов`язаних із медичним обстеженням і лікуванням дитини.
Окрім цього, представник апелянтки вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 витрат на оплату навчальних курсів з англійської мови у зв`язку з відсутністю доказів того, що необхідність таких витрат зумовлена схильністю дитини до поглибленого вивчення, зокрема іноземних мов, та є особливою обставиною, яка потребує додаткових матеріальних витрат, а також через відсутність доказів погодження відповідачем відвідування дитиною зазначених курсів.
На думку представника апелянтки, витрати на розвиток дитини, зокрема на вивчення іноземних мов, безпосередньо відповідають її інтересам та підпадають під поняття «особливих обставин», передбачених статтею 185 Сімейного кодексу України та зумовлені особливістю його освітньої програми за напрямом логістика. Твердження суду про те, що такі витрати є наслідком виключно добровільного волевиявлення одного з батьків, є формальним та не враховує об`єктивної необхідності додаткової освіти для розвитку дитини, забезпечення її навчальних потреб і перспектив соціальної та професійної адаптації. Крім того, наявні у матеріалах справи докази достеменно підтверджують цільове використання коштів на оплату навчальних курсів, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для їх стягнення із відповідача.
Також представник апелянтки зазначає, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують понесення витрат на оплату проживання під час проходження підготовчих курсів до вступу в університет, сплату вступного внеску та вартості навчання за 2024–2025 навчальний рік, у тому числі курсу польської мови, оплату місця у студентському гуртожитку на період проходження підготовчих курсів та навчання, а також витрат на проїзд до місця навчання.
На думку представника апелянтки, зазначені витрати є нерозривно пов`язаними з процесом вступу та навчанням сина сторін за кордоном, оскільки проходження підготовчих курсів було обов`язковою умовою вступу, а проживання у гуртожитку та витрати на проїзд забезпечували можливість проходження таких курсів і подальшого навчання, у зв`язку з чим позивачка має право на відшкодування половини вартості понесених витрат.
Представник апелянтки також зазначає, що суд першої інстанції порушив розумні строки розгляду справи, оскільки строк її розгляду було перевищено на 80 днів. Крім того, на думку представника апелянтки, суд створив представнику відповідача привілейовані умови під час розгляду справи, оскільки очікував її прибуття за відсутності відповідного клопотання про неможливість своєчасної явки у судове засідання.
При цьому клопотання про визнання причин запізнення поважними було подано лише після завершення судового засідання, однак подані нею заперечення щодо такого клопотання судом не були належним чином оцінені та не знайшли відображення у тексті оскаржуваного рішення.
Оскільки представник апелянтки вважає помилковим висновок суду щодо часткового задоволення позовних вимог, вона також не погоджується і з додатковим рішенням суду, яке є похідним від основного рішення та яким здійснено розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалити нові, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , провести новий розподіл судових витрат, а також стягнути на користь останньої з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції.
Позиція інших учасників справи
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні представник апелянтки – адвокат Креховецька Н.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила таку задовольнити.
Представник відповідача – адвокат Кобилинець Т.В. доводи апеляційної скарги заперечила, у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2007 (а.с. 15).
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2025 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2025 року, змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно. Стягнення аліментів у зазначеному розмірі ухвалено розпочати з дня набрання законної сили рішення суду і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-27).
На підтвердження додаткових витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням і навчанням на загальну суму 345 216 грн, позивачка надала:
- на придбання ноутбука для навчання (18848,00 грн) - квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 3675507082 від 05.01.2024 (а.с. 35), скріншот із застосунку «Нова пошта» за номером відправлення 20400370215997 (а.с. 36);
- на лікування - замовлення № 340787 від 03.05.2024 (271,00 грн) (а.с. 28) та замовлення № 352556 від 04.06.2024 (2166,00грн) (а.с. 29, 65-66) медичної лабораторії «Діамеб», довідку від 08.10.2024 від лікаря-стоматолога (2800,00грн) (а.с. 37), фіскальний чек про проходження УЗД у лікувально-діагностичному центрі «Джерело» від 23.07.2025 (1300 грн) (а.с. 47);
- на оплату навчальних курсів із англійської мови у ФОП ОСОБА_4 - платіжні інструкції від 06.06.2025 (6320 грн), від 20.05.2025 (6320 грн) (а.с. 48, 50);
- на оплату навчання в Міжнародному університеті логістики і транспорту, проживання та проїзду: копії довідки Міжнародного університету логістики і транспорту у Вроцлаві від 25.07.2024 про бронювання місця в студентському гуртожитку (по 900 злотих/місяць за період із 01.10.2024 до 30.06.2025) (а.с. 30, 31), довідки про прийняття іноземця на стаціонарне навчання від 25.07.2024 (а.с. 32-33, 34), квитанції про оплату за навчання від 11.07.2024 (300,00 злотих) (а.с. 40, 92-93), підтвердження прийому переказу до реалізації від 03.10.2024 (5700,00 злотих) (а.с. 43, 98-99), квитанції про оплату курсу з вивчення польської мови від 12.07.2024 (650,00 злотих) (а.с. 38), квитанції від 03.10.2024 (2550,00 злотих) (а.с. 39, 100-101), квитанції від 04.07.2025 (1700,00 злотих) (а.с. 82-83), квитанції від 27.03.2025 (2550,00 злотих) (а.с. 78-79), квитанції від 27.12.2024 (2550,00 злотих) (а.с. 80-81), підтвердження для платника від 31.07.2024 (1000,00 злотих) (а.с. 41, 94-95), від 27.08.2024 (850,00 злотих) (а.с. 42, 96-97), від 31.07.2024 (850,00 злотих) (а.с. 42, 90-91), проїзних квитків на суму відповідно 130 злотих, 1550 злотих, 1300 злотих (а.с. 84-85).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).
Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Аналіз наведених норм чинного законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню.
Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
У справі № 758/6113/19 (провадження № 61- 425св23 Постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року) Верховний Суд вказав, що син сторін неодноразово проходив медичні обстеження та лікування, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач поніс витрати для проведення курсу лікування дитини та витрати, пов`язані з особливостями розвитку дитини, а відповідачка є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки половини вартості додаткових витрат на лікування та розвиток дитини. Також апеляційний суд правильно зазначив, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, у тому числі під час відпочинку дитини з батьком, та витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами.
Отже, згідно вимог законодавства та аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:
а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі,
б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками,
в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там),
г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).
Для покладення на одного з батьків обов`язку щодо участі у додаткових витратах на дитину необхідним є встановлення сукупності таких обставин: фактичне понесення відповідних витрат; їх безпосередній зв`язок із дитиною; наявність особливих обставин, які зумовили необхідність таких витрат; а також доведеність їх розміру належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на придбання ноутбука, оскільки надані позивачкою докази не підтверджують ні факту придбання саме ноутбука, ні того, що такий товар був придбаний саме для сина сторін. Крім того, позивачкою не доведено, що придбання ноутбука було зумовлене розвитком особливих здібностей дитини чи іншими винятковими обставинами, які виходять за межі звичайних витрат на її утримання, що покриваються сплатою аліментів.
Також обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на лікування дитини. Надані позивачкою докази понесення таких витрат самі по собі не свідчать про наявність особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України. Матеріали справи не містять доказів необхідності здійснення саме таких витрат, зокрема направлень лікарів на проходження платних обстежень чи лікування, рекомендацій щодо отримання спеціалізованої медичної допомоги, а також доказів неможливості отримання відповідних послуг у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я. При цьому окремі надані документи не містять відомостей, які б дозволяли ідентифікувати особу, якій надавалися відповідні медичні послуги, зокрема проходження ультразвукового дослідження.
Апеляційний суд також погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність вимог щодо стягнення витрат на проходження дитиною курсів англійської мови. Позивачкою не надано належних доказів того, що зазначені витрати були зумовлені розвитком особливих здібностей дитини та виходили за межі звичайних витрат на її навчання і виховання. Крім того, відсутні докази щодо особи, яка здійснювала надання відповідних освітніх послуг, докази наявності домовленості щодо їх надання та розмір оплати, погодження їх необхідності з іншим із батьків. 
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення інших витрат, пов`язаних із навчанням та проживанням, оскільки позивачкою не було надано належних доказів на підтвердження правової природи платежів, здійснених на користь іншої юридичної особи, їх зв`язку з освітнім процесом, а також доказів фактичного понесення витрат на проживання дитини у гуртожитку. Твердження апелянта з цього приводу, що наявні у справі документи є неподільно пов`язаними з процесом вступу та навчання сина сторін за кордоном, оскільки проходження підготовчих курсів було обов`язковим для вступу, проживання у гуртожитку забезпечувало можливість проходження цих курсів, суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки кожна вимога щодо витрат повинна бути належно доведена. Одночасно, апелянтом не спростовано висновок суду щодо неналежності наявних доказів. Так само не підтверджені витрати на проїзд до місця навчання, саме бронювання не вказує на реальність використання послуги.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та правильно застосував норми матеріального права, зокрема положення статті 185 СК України.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення обставин справи, що не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.
Доводи представника апелянтки щодо порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду справи колегія суддів не приймає, оскільки факт перевищення процесуального строку розгляду не свідчить про незаконність чи необґрунтованість ухваленого рішення. Для визнання такого порушення істотним необхідно встановити, що воно призвело до обмеження процесуальних прав сторони або вплинуло на правильність вирішення спору по суті. Апелянткою не наведено жодних доказів того, що тривалість розгляду справи спричинила неможливість подання доказів, надання пояснень чи реалізації інших процесуальних прав.
Також безпідставними є твердження про створення судом привілейованих умов для представника відповідача. Вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення участі сторін у судовому засіданні та реалізацію принципу змагальності, саме по собі не свідчить про упередженість чи надання переваг одній зі сторін. З матеріалів справи не вбачається, що суд вчиняв дії, які б порушували принцип процесуальної рівності учасників справи.
Посилання апелянтки на те, що клопотання про визнання причин запізнення поважними було подано після завершення судового засідання, також не є підставою для скасування рішення суду. Вирішення питання щодо поважності причин неявки чи запізнення належить до дискреційних повноважень суду, який оцінює відповідні обставини у сукупності з іншими матеріалами справи. 
Тобто доводи скарги щодо допущення судом процесуальних порушень з огляду на їх зміст, не впливають в даному випадку, на законність ухваленого рішення.
В частині вимог про скасування додаткового рішення, апелянтом не наведено підстав для його скасування. Сторона просить його скасувати у зв`язку з вимогою про скасування щодо основного рішення. Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення суду та додаткове рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Надії Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року та додаткове рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта