Справа №333/161/26
Провадження №2/333/1862/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року      м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді    Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом: ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306
до відповідача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості

за зустрічим позовом:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 
до відповідача: ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306
про визнання недійсними пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі за текстом - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитним договором № 4997727 від 07.09.2021 в розмірі 153 800 грн. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 07.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 4997727, на виконання якого відповідачу перераховано кредитні кошти на банківську картку в сумі 20 000 грн. Електронний цифровий підпис накладено одноразовим ідентифікатором. Право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором позивач набув за договором про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-03/2023/01. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, за останнім обліковується заборгованість в розмірі 153 800 грн., що складається з: 20 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 133 280 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 600 грн. – комісія. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити.
Відповідач та представник відповідача в судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 14.03.2026 на адресу суду направили через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, за змістом якого визнають позовні вимоги в частині стягнення 22 800 грн. боргу за кредитним договором № 4997727 від 07.09.2021, з яких: 20 000 грн. – тіло кредиту, 2 280 грн. – процентів за користування кредитом та 600 грн. комісії. У задоволенні іншої частини вимог просять відмовити з підстав не підтвердження факту узгодження з відповідачем пролонгації кредитного договору та процентної ставки 5%. 

Також, 14.03.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява  ОСОБА_1  до ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про визнання недійсними пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 та застосування наслідків недійсності правочину. 
Заявлені зустрічні вимоги обґрунтовано тим, що пункти 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 суперечать принципам добросовісності, справедливості та моральним засадам суспільства. У зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними. Процентна ставка в розмірі 5% на день (1 825% річних) та механізм її одностороннього застосування є явно неспівмірним з розміром винагороди кредитодавця та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умова договору про процентну ставку 5 % на день (пункт 1.6) та механізм її застосування при продовженні строку кредитування або подальшому користуванні кредитними коштами (пункти 2.3.1.2 та 2.3.2) створюють: ???економічно необґрунтовану фінансову відповідальність споживача; ???надмірний фінансовий тягар, що перевищує реальні наслідки прострочення; ???багаторазове збільшення заборгованості, що порушує принцип пропорційності та справедливості. Таким чином, зазначені положення договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Механізм пролонгації, передбачений пунктами 2.3.1.2 та 2.3.2 договору, фактично дозволяє кредитодавцю змінювати умови договору в односторонньому порядку, що призводить до надмірного фінансового навантаження на позичальника. Такі положення суперечать частині третій статті 1056-1 ЦК України, статті 625 ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», які передбачають фіксовану процентну ставку та необхідність взаємної згоди сторін для зміни договору. Таким чином, недійсність поширюється на пункт 1.6 договору та пов`язані з ним положення (зокрема пункти 2.3.1.2 та 2.3.2), при цьому інші положення договору залишаються дійсними.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2026 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про визнання недійсними пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 та застосування наслідків недійсності правочину до спільного розгляду з первісним позовом ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727. Розгляд справи №333/161/26 вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача за зустрічним позовом (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») у письмових поясненнях, що надійшли до суду 30.03.2026 через систему «Електронний суд» та у відзиві на зустрічну позовну заяву проти заявлених зустрічних вимог заперечує повністю. Вказує, що кредитний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими позивач погодився, підписавши договір додаткових вимог щодо цих умов він не заявляв. Отже, посилання представника позивача за зустрічним позовом на несправедливість умов договору, є необґрунтованими. На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору, в тому числі з умовами договору в частині нарахування відсотків та автопролонгації договору. Відтак, умови договорів про сплату відсотків за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки сторонами договору погоджені розміри відсоткової ставки. Також не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що подвійну відповідальність, відповідальністю є застосування декількох відсоткових ставок одночасно або одночасне застосування відсоткової ставки за порушення зобов`язання одночасно зі штрафом чи пенею, що кредитором до відповідача не застосовувалося. Посилання представника відповідача на те, що відповідачем не погоджено автопролонгацію договору також спростовується умовами підписаного між сторонами договору. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні зустрічних вимог відмовити повністю.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 07.09.2021 ОСОБА_1 заповнив, підписав та направив анкету-заяву на кредит № 4997727, в якій визначив суму кредиту в розмірі 20 000 гривень строком на 30 днів до 07.10.2021 року, проценти за користування кредитом визначені у 2 280 гривень, нараховуються за ставкою 0,38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та комісію в сумі 600 грн. 
07.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 4997727, за умовами якого Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальникові грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а відповідач зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (п.п. 1.1.).
Пунктами 1.2.-1.4. договору сторони узгодили, що сума кредиту становить 20 000 гривень, кредит надається строком на 30 днів з 07.09.2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 07.10.2021 року.
Пунктом 1.5.1 кредитного договору від 07.09.2021 встановлено, що комісія за надання кредиту складає 600 грн, яка нараховується за ставкою 3.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п.п. 1.5.2. договору № 4997727, проценти за користування кредитом становлять 2280 гривень, які нараховуються за ставкою 0.38 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію на надання кредиту в термін, вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту.
Пунктом 3.2.6. договору передбачено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди відповідача. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором кредитодавець отримає від відповідача платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України відповідачу не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань відповідача за цим Договором.
У відповідності до п.п. 6.1., 6.2. договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в Особистому кабінеті відповідача проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається відповідачем шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер відповідача, а відповідач використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене відповідачем через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру відповідача на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для відповідача визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається відповідачеві шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено відповідачеві на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими відповідачем Товариству.
Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору відповідач також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому (п. 6.3. договору).
Вбачається, що при укладенні наведеного вище договору про споживчий кредит відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту від 07.09.2021 та Графік платежів, які є додатками №№ 1, 2 до спірного кредитного договору.
Факт укладення вказаного вище договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 20 000 грн. на виконання його умов не заперечувався відповідачем в ході розгляду цієї справи.
Крім того, на підтвердження перерахування ТОВ ««Мілоан» відповідачу кредитних коштів в сумі 20 000 грн. на виконання умов спірного договору позивачем за первісним позовом додано до матеріалів справи копію квитанції від 07.09.2021.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Встановлено, що 15.12.2021 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ ««Мілоан» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, за умовами якого на підставі додатків до вказаного договору, акту приймання-передачі та Реєстру боржників, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727.
Крім того вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором позивач за первісним позовом набув за договором про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 10.03.2023 № 10-03/2023/01, укладеним між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (новий кредитор) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (первісний кредитор).
Факт укладення наведених вище договорів - факторингу та відступлення (купівлю-продаж) права вимоги не заперечувався відповідачем за первісним позовом в ході розгляду цієї справи. Вказані договори є чинними та жодною із сторін не оскаржувались. 
Відповідно до Додатку № 3 до договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 10.03.2023 № 10-03/2023/01, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за кредитним договором № 4997727, укладеним 07.09.2021 року з ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості в розмірі 153 880 грн.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як свідчать матеріали справи, що відповідач за первісним позовом прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу по тілу кредиту, комісії та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого за останнім обліковується заборгованість за наведеним вище договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитним договором № 4997727 в сумі 20 000 грн. основного боргу, 133 280 грн. нарахованих процентів за користування кредитом за період з 07.09.2021 по 10.03.2023 (по дату відступлення права вимоги) та 600 грн. за комісіями.
Факт наявності заборгованості по сумі основного боргу в розмірі 20 000 грн., 2 280 грн. процентів за користування кредитом за період з 07.09.2021 по 07.10.2021 та 600 грн. комісії визнаний відповідачем за первісним позовом повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 20 000 грн., 2 280 грн. процентів за користування кредитом за період з 07.09.2021 по 07.10.2021 та 600 грн. комісії, яка виникла за кредитним договором від 07.09.2021 № 4997727 є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. 
Водночас, розглянувши вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 131 000 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 08.10.2021 по 10.03.2023 (по дату відступлення права вимоги) та зустрічні позовні вимоги про визнання пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 недійсними, суд виходить з наступного.
Згідно із частинами першою, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Пунктом 1.6. договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування проценті визначені п.п. 2.2., 2.3. цього договору. 
Пунктом 2.2. договору передбачено порядок плати за кредитом, а саме: проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов?язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
Пунктом 2.3 договору передбачені умови його пролонгації, згідно із якими позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства.
Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості.
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строку кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору.
Пунктами 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727, які оспорюються ОСОБА_1 (позивачем за зустрічним позовом) передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(i) полягає(ють) у:
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору.
Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати), визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1 і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком.
За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до положень частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Розглядаючи вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 131 000 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 08.10.2021 по 10.03.2023 (по дату відступлення права вимоги), необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків за користування кредитом спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кредитор у спірному зобов`язанні як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач за первісним позовом не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Наведене узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У своєму Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено вище судом, відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 станом на 05 грудня 2025 року становить 153 880 грн, яка складається: 20 000 грн - основна заборгованість за договором, 600 грн. комісії та 133 280 грн – процентів за користування кредитом.
Суд вважає, що спірна заборгованість за відсотками в межах правовідносин виникла внаслідок недобросовісних дій первинного кредитора та запропонування позичальнику неповної інформації про продукцію, в подальшому їхнє нарахування спочатку за однією ставкою та в межах одного строку, а згодом за іншою та упродовж збільшеного періоду, істотно ускладнило для пересічного споживача розуміння реальних умов користування кредитом. 
Очевидно, що зміст кредитного договору є перенавантаженим спеціальною інформацією, фінансовими формулами тощо, а це об`єктивно позбавило споживача можливості належним чином оцінити фінансові наслідки зміни відсоткових ставок. У таких умовах споживач лишився незахищеним від потенційних зловживань з боку кредитора, який має інформаційну та професійну перевагу.
З огляду на це обґрунтованим та справедливим є підхід, за яким відсотки повинні нараховуватися за однією ставкою та в межах одного строку. Такий спосіб розрахунку забезпечує передбачуваність зобов`язання для споживача, унеможливлює приховане збільшення фінансового навантаження та відповідає принципам добросовісності, прозорості та справедливості у сфері споживчого кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Судом враховано, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Фактично кредитор наполягає на розрахунку, що проведений з порушенням законодавства про споживче кредитування, тоді як такі нарахування неправомірні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727 недійсними підлягає задоволенню, оскільки визначений ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» розмір процентів за користування кредитом за період з 08.10.2021 по 10.03.2023 (по дату відступлення права вимоги) в сумі 131 000 грн. є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Водночас, судом відмовляється у задоволенні вимог позивача за первісним позовом (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») про стягнення з ОСОБА_1 131 000 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 08.10.2021 по 10.03.2023 (по дату відступлення права вимоги), оскільки зазначені вимоги заявлені позивачем на підставі пунктів 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727, які визнано судом недійсними в ході розгляду цієї справи.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у прохальній частині первісної позовної заяви просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги, позивачем за первісним позовом надано копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 з додатками, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», витяг з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025, заявка на надання юридичної допомоги від 03.11.2025 № 1775.
Також позивач за зустрічним позовом у запереченні на відповідь на відзив у справі № 333/161/26 просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 8800 грн.
В якості доказів отримання такої допомоги до матеріалів справи додано копію договору про надання правової допомоги № 03/26 від 02.03.2026 з додатковими угодами від 12.03.2026 № 1 та від 20.03.2026 № 2, акти приймання-передачі наданих послуг від 12.03.2026 № 1 та від 20.03.2026 № 2, платіжні інструкції від 12.03.2026, від 04.03.2026 та від 26.03.2026 про перерахування коштів в загальній сумі 8800 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2 .
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором та визнання недійсними окремих пунктів вказаного договору. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву від 14.03.2026 та відповідач за зустрічним позовом у письмових поясненнях від 30.03.2026 вказують на значно завищену суму витрат на професійну правничу допомогу, оскільки справа є типовою та незначної складності. 
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 грн, які заявлені позивачем за первісним позовом та в сумі 8 800 грн., які заявлені позивачем за зустрічним позовом є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для сторін, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з викладеним, судом покладаються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме:
- на відповідача за первісним позовом ( ОСОБА_1 ) в розмірі 743,44 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 360,18 грн. судового збору;
- на відповідача за зустрічним позовом (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») в розмірі 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 064,96 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України суд, 

УХВАЛИВ:

Первісний позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) – 20 000 (двадцять тисяч) грн. за основного боргу, 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. відсотків за користування кредитом, 600 (шістсот) грн. комісії, 360 (триста шістдесят) грн. 18 коп. судового збору та 743 (сімсот сорок три) грн. 44 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.
У задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.
Зустрічний позов задовольнити.
Визнати недійсними пункти 1.6., 2.3.1.2., 2.3.2. договору про споживчий кредит від 07.09.2021 № 4997727, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (код ЄДРПОУ 40484607) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) – 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу адвоката.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) в дохід держави – 1 064 (одну тисячу шістдесят чотири) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова