ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

04 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/480/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Неофіти Дмитра Богдановича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Неофіти Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій представник позивача просить:
-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення даних про виключення з військового обліку ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 грудня 2012 року ОСОБА_1 був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі, що підтверджується відповідною відміткою у його військовому квитку. 
Однак, всупереч зазначеному, в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відсутні дані про виключення позивача з обліку. Водночас в електронному військово-обліковому документі міститься позначка «не на обліку». 
У відповідь на подану позивачем заяву, а також на адвокатські запити до ІНФОРМАЦІЯ_3 , було отримано лист № СД/681 від 27.02.2026 року в якому повідомлено, що відповідно до наявної бази даних громадянин ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим посадові особи цього центру не мають технічної можливості внести зміни до його персональних військово-облікових даних в автоматизованій інформаційно-комунікаційній системі «Оберіг». 
Також у відповіді зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , які евакуйовані з тимчасово окупованих територій, не здійснюють уточнення військово облікових даних та взяття громадян на військовий облік. Окрім того, повідомлено, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин ОСОБА_1 до відповідальності за порушення законодавства у сфері оборони не притягувався. У листі також зазначено, що для оновлення персональних військово-облікових даних або взяття на військовий облік позивачу необхідно особисто звернутися до найближчого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання відповідно до вимог ч. 3 ст. 33, п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 23 постанови Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. 
Таким чином, отримана відповідь свідчить про неможливість вирішення питання щодо внесення змін до персональних військово-облікових даних позивача у позасудовому порядку. Позивач не погоджується з такими діями (бездіяльністю) відповідача, вважає їх незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України і порушують його права та законні інтереси. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали надати суду відповідні докази по справі.
31.03.2026 від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що був виключений з обліку у 2012 році за досягненням 40 років. Проте з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 1604-VII від 22.07.2014 граничний вік перебування у запасі був збільшений до 60 років.
Згідно з правовою позицією Дніпропетровського окружного адмінсуду від 08.12.2023 у справі №160/25500/23, яка повністю відповідає обставинам даної справи: З набранням чинності змінами до ст. 28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла передбаченого цим Законом граничного віку... відтак, підстави для виключення позивача з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку (60 років) відсутні. Оскільки ОСОБА_1 станом на 2026 рік лише 53 роки, він є військовозобов`язаним. Вимога зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести дані про його виключення є вимогою вчинити незаконну дію. 
Також, вимога позивача зобов`язати внести дані до ІНФОРМАЦІЯ_5 є завідомо нездійсненною, оскільки орган, за яким особа не закріплена в Реєстрі, не має технічного інструментарію для модифікації таких даних. Позивач має звернутися до ТЦК та СП за місцем свого фактичного проживання (у АДРЕСА_1 ) для взяття на облік, після чого саме той ТЦК набуде прав на редагування його облікового запису.
На підстави вищезазначеного просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Станом на дату ухвалення рішення у справі сторони додаткових пояснень чи клопотань до суду не подали.
Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи здійснено судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши її в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, а також оцінивши докази відповідно до статей 72–79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 14.12.1992 року, ОСОБА_1 31.12.2012 року було знято з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_10 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі.
З метою формування електронного військово-облікового документа через застосунок «Резерв+» позивач виявив, що відомості, відображені в електронному додатку, не відповідають даним паперового військово-облікового документа, оскільки містять інформацію про відсутність даних щодо виключення позивача з військового обліку. Водночас в електронному військово-обліковому документі зазначено: «не перебуває на обліку».
28.01.2026 та 19.02.2026 року представник позивача — адвокат Неофіт Д.Б. — звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі наявної відмітки у військовому квитку про виключення з обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі. Також було прохання повідомити про результати розгляду заяви на адресу: ТОВ «Правова Позиція», м. Львів.
У відповідь на звернення до ІНФОРМАЦІЯ_11 позивач отримав листи від 16.01.2026 № 362 та від 27.02.2026 № СД/681, у яких, зокрема, зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_12 в 2021 році, відповідно до рішень вищих штабів, перетворений на другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі — Відділ ТЦК) до якого передані всі архівні матеріали, в тому числі особові справи та документи військового обліку. Станом на 16.01.2026 відділ ТЦК евакуйований з тимчасово окупованих територій, функції з ведення військового обліку та інших заходів діяльності, передбачених для ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) чинним законодавством, покладені на ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно наявної бази даних, громадянин ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 тому посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 не мають технічної можливості внести зміни до його персональних військово-облікових даних в автоматизованій інформаційно-комунікаційній системі «Оберіг». 
Одночасно повідомляємо, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , евакуйовані з тимчасово окупованих територій не здійснюють уточнення військово-облікових даних та взяття громадян на військовий облік. 
Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_1 за порушення діючого законодавства України у оборонній сфері не притягувався. 
Для оновлення персональних військово-облікових даних чи взяття на військовий облік громадянину ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до найзручніше розташованого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, так як згідно частини 3 статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх мешкання, п.2 ч. 1 статті 37 вище вказаного Закону взяттю на військовий облік підлягають військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України, або з-за кордону на нове місце мешкання. Та згідно пункту 23 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент виникнення спірних у цій справі відносин та на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 визначено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Питання ведення військового обліку громадян України врегульовані Главою VI Закону № 2232-ХІІ.
Так, згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною шостою статті 37 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, визнані непридатними до військової служби (пункт 3).
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
На виконання положень частини п`ятої статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 грудня 2022 року № 1487, якою затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно з абзацом 3 пункту 20 Порядку № 1487 для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Пунктом 22 Порядку № 1487 встановлено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 29 Порядку № 1487 у разі виключення призовників, військовозобов`язаних та резервістів з персонально-первинного військового обліку виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.
Абзацами 3, 19 пункту 79 Порядку № 1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений (пункт 81 Порядку № 1487).
23 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 154, якою затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 154 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 Положення № 154 встановлено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Згідно з абзацом 5 пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Абзацом 2 пункту 14 Положення №154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідає за військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулювання відносин у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти), визначені Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року №1951-VIII (далі Закон № 1951-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
Згідно з положеннями частин п`ятої, восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України та розвідувального органу Міністерства оборони України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Статтею 9 Закону № 1951-VIII встановлено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру. Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.
16 травня 2024 року Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 559, якою затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок № 559).
Абзацом 1 пункту 3 Порядку № 559 встановлено, що відомості, зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 559 у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Згідно з підпунктом 12 пункту 8 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі містить такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності) відомості про перебування на військовому обліку (найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому громадянин перебуває або знятий (виключений) з військового обліку, та підстава зняття (виключення) з військового обліку).
З наведених норм слідує, що ведення військового обліку покладається, зокрема, на відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. З метою забезпечення ведення військового обліку громадян України функціонує Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, органами ведення якого, є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін звертається із відповідною заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2026 та 19.02.2026 року представник позивача адвокат Неофіт Д.Б. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі наявної відмітки у військовому квитку про виключення з обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі.
З огляду на це, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 був зобов`язаний розглянути по суті заяву та додані до неї документи протягом п`яти робочих днів з дати її надходження.
Разом із тим, як свідчать встановлені обставини справи, за результатами поданих заяв відповідач листами від 16.01.2026 № 362 та від 27.02.2026 № СД/681 повідомив представника позивача про технічну неможливість внести зміни до його персональних військово-облікових даних в автоматизованій інформаційно-комунікаційній системі «Оберіг». Водночас запропоновано звернутися до відповідного ТЦК та СП за місцем фактичного проживання для вирішення порушених питань. У відзиві на позов відповідач зазначив, що орган, за яким особа не закріплена в Реєстрі, не має технічного інструментарію для внесення змін, і позивач має звернутися до ТЦК та СП за місцем фактичного проживання (м. Дніпро) для взяття на облік, після чого саме той центр набуде права на редагування його облікового запису.
Суд зауважує, що зазначені листи не містять відповіді на питання, поставлені представником позивача у його заявах від 28.01.2026 та 19.02.2026. Фактично, питання не були вирішені, а інформація про наявність або відсутність правових підстав для внесення/виправлення відомостей у Єдиному державному реєстрі позивачу не надана.
Тобто відповідач по суті не прийняв рішення ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні заяви представника позивача з зазначенням обґрунтованих та визначених законом підстав. Листи від 16.01.2026 № 362 та від 27.02.2026 № СД/681 не можуть вважатися належним результатом розгляду заяви.
Крім того, відповідно до Порядку № 1487, відповідальними за організацію та забезпечення зберігання облікової документації військовозобов`язаних, внесення даних про виключення з військового обліку та їх своєчасне внесення до Єдиного державного реєстру призовників є саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Отже, тягар настання несприятливих наслідків через невиконання або неналежне виконання обов`язків територіальним центром щодо своєчасного внесення даних не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткові обов`язки щодо повторного постановлення на військовий облік за відсутності законодавчо визначених підстав.
Таким чином, зазначені обставини свідчать про формальний підхід відповідача до розгляду заяви представника позивача від 28.01.2026 та 19.02.2026 про виправлення недостовірних відомостей у Єдиному державному реєстрі. Суд дійшов висновку про неналежний та формальний розгляд заяви відповідачем.
Суд не надає правову оцінку доводам представника позивача щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку за досягненням ним віку, оскільки вказані обставини фактично не були предметом розгляду органом, уповноваженим ухвалювати рішення про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яким у даному випадку є ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, суд зазначає таке.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зауважує, що у цій справі відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив неналежний розгляд заяви представника позивача від 28.01.2026 та 19.02.2026 про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, фактично не прийнявши рішення за результатами розгляду цієї заяви (ані про її задоволення, ані про відмову).
За таких обставин суд вважає передчасними вимоги представника позивача, які стосуються зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене у своїй сукупності, з огляду на обставини цієї справи, зважаючи на неналежний розгляд відповідачем заяви представника позивача від 28.01.2026 та 19.02.2026 про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема, про виключення з військового обліку, а також виходячи з повноважень, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд обирає належний спосіб захисту порушених прав позивача із виходом за межі позовних вимог шляхом:
визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_5 , які полягають у неналежному розгляді заяви представника позивача від 28.01.2026 та 19.02.2026 про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву представника позивача від 28.01.2026 та 19.02.2026 про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З огляду на викладене позовні вимоги належить задовольнити частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331,50 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, обравши інший спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 665,75 грн.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Неофіти Дмитра Богдановича в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягають у неналежному розгляді заяви Неофіти Дмитра Богдановича в інтересах ОСОБА_1 від 28.01.2026 та 19.02.2026 та доданих до неї документів про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву адвоката Неофіти Дмитра Богдановича в інтересах ОСОБА_1 від 28.01.2026 та 19.02.2026 та доданих до неї документів про виправлення недостовірних відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 665,75 грн ( шістсот шістдесят п`ять грн 75 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	І.В. Тихонов