ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/23492/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача (місцезнаходження: вул.Шкільна, 7, село Бартатів, Львівський район, Львівська область, 81551; код ЄДРПОУ: 41374577) щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 42 доби;
- зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, загальною кількістю 42 доби.
Позивач посилається на те, що з 27.06.2018 по 31.10.2025 проходив службу в Національній поліції України, в період з 26.11.2024 по 31.10.2025 - у Державній установі «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України». Наказом відповідача від 27.10.2025 №132 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (за власним бажанням) 31.10.2025. При звільненні відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021, 2022 та 2024 роки у кількості 14 діб за кожен рік, загалом 42 доби. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, що і зумовило звернутися до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Зазначає, що виплата всіх сум, які належали позивачу від установи з моменту його призначення на службу і до моменту звільнення, провадилася вчасно та з дотриманням вимог ст.94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988, Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260. Посилається на те, що ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік видів відпусток, за невикористані дні яких поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація, а саме: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Стверджує, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, передбачена ст.16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII, не є тотожною щорічним оплачуваним відпусткам, переліченим у ст.23 Закону України «Про відпустки», а тому не підлягає компенсації при звільненні на підставі ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію». Окрім того, вказує, що ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» як спеціальна норма має перевагу над загальними нормами Закону України «Про відпустки» та КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій посилається на те, що за своєю природою додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, яка надається учасникам бойових дій відповідно до ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є щорічною, оскільки надається кожного року, є оплачуваною, та з огляду на абз.5 п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про відпустки» належить до інших додаткових відпусток, передбачених законодавством, які законодавцем віднесено до щорічних. У випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій йому виплачується компенсація за всі невикористані дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, від 10.02.2021 у справі №200/12427/19-а, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі №200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі №200/13837/19-а, від 11.11.2021 у справі №200/1175/20-а, від 11.11.2021 у справі №360/1874/20, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідач, в яких додатково зазначив, що жодна норма Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не регулює питання виплати компенсації за невикористані дні відпустки поліцейським, які звільняються зі служби в поліції. Звертаючись до структури Закону України «Про відпустки», наголошує, що ст.16-2 (додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності) розміщена не у розділі II «Щорічні відпустки», а у розділі III, що, на його думку, свідчить про те, що відпустка, передбачена цією статтею, не належить до щорічних. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою судді від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , з 27.06.2018 по 31.10.2025 проходив службу в Національній поліції України.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м.Києві від 27.06.2018 №620 о/с прийнятий на службу в поліції за конкурсом та призначений з 27.06.2018 поліцейським відділення №2 взводу №1 роти №1 у батальйоні конвойної служби з тимчасовим вибуттям на курси первинної професійної підготовки поліцейських до Національної академії внутрішніх справ із 02.07.2018.
Наказом Національної поліції України від 01.03.2023 №289 о/с переведений для подальшого проходження служби до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « Лють ».
Наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « Лють » від 26.11.2024 №1581 о/с переведений для подальшого проходження служби до Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» з 26.11.2024.
Наказом Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» від 26.11.2024 №150 о/с позивач призначений за переведенням на посаду інспектора відділу планування та застосування засобів радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби з 26.11.2024.
Відповідно до рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 31.05.2021 №3/ІІ/ХІ/26 позивачу надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» від 14.11.2025 №256 за період проходження служби в Національній поліції України (з 27.06.2018 по 31.10.2025) у позивача залишилась невикористаною така кількість днів додаткових відпусток зі збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій: за 2021 рік - 14 днів, за 2022 рік - 14 днів, за 2024 рік - 14 днів.
Відповідно до наказу Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» від 27.10.2025 №132 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 31.10.2025 з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток: за 2021 рік - 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2022 рік - 20 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2023 рік - 20 діб щорічної основної оплачуваної відпустки; за 2024 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки; за 2025 рік - 25 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки. Виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2021, 2022 та 2024 роки наказом про звільнення не передбачена.
03.11.2025 представник позивача, адвокат Пупинін О.М., звернувся до відповідача з адвокатським запитом №141/25, у якому, серед іншого, просив виплатити позивачу компенсацію за невикористані відпустки.
Листом від 14.11.2025 №1677-2025 відповідач у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2021, 2022 та 2024 роки фактично відмовив, обґрунтовуючи це положеннями ч.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію».
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021, 2022 та 2024 роки у кількості 14 діб за кожен рік, загалом 42 доби.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до ч.1, 3 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч.1 ст.60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до ч.1, 2 ст.92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Згідно з ч.10 ст.93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до абз.7-9 п.8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260), поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам установлює та визначає Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).
Згідно зі ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.83 КЗпП України.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що додаткова відпустка, передбачена ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII, надається учасникам бойових дій кожного року, є оплачуваною (із збереженням заробітної плати) та за змістом абз.5 п.1 ч.1 ст.4 Закону №504/96-ВР відноситься до інших додаткових відпусток, передбачених законодавством, які законодавець відніс до щорічних відпусток.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників, - КЗпП України.
З огляду на відсутність у Законі №580-VIII і Порядку №260 правового врегулювання питання компенсації поліцейським невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст.16-2, ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР, п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII та ч.1 ст.83 КЗпП України.
Отже, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII.
Положення Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 31.05.2021 у справі №200/13348/19-а, від 31.05.2021 у справі №200/13837/19-а, від 11.11.2021 у справі №200/1175/20-а, від 11.11.2021 у справі №360/1874/20. Таке правозастосування узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що ч.10 ст.93 Закону №580-VIII містить вичерпний перелік видів відпусток, за невикористані дні яких поліцейським виплачується грошова компенсація, а тому компенсація за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій не передбачена. Зазначена норма Закону №580-VIII регулює питання виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки поліцейського, проте не врегульовує питання виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій. За відсутності такого спеціального регулювання застосуванню підлягають загальні норми ст.16-2, ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР, п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII та ч.1 ст.83 КЗпП України, які гарантують виплату компенсації за всі невикористані працівником дні відпустки, у тому числі додаткової.
Доводи відповідача про те, що ст.16-2 Закону №504/96-ВР розміщена не у розділі II «Щорічні відпустки», а у розділі III, що, на його думку, свідчить про невіднесення передбаченої цією статтею відпустки до щорічних, до уваги не приймаються. Розташування статті у структурі закону саме по собі не змінює природи відпустки, яка надається кожного року, є оплачуваною та за змістом абз.5 п.1 ч.1 ст.4 Закону №504/96-ВР належить до інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Саме такий зміст ст.16-2 Закону №504/96-ВР визначає її приналежність до щорічних відпусток.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що на момент видання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб та за 2024 рік у кількості 14 діб, загалом 42 доби. Відтак, вказана бездіяльність Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» є протиправною.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб та за 2024 рік у кількості 14 діб, загалом 42 доби.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.1, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 5000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу адвокатом Пупиніним Олександром Миколайовичем на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.10.2025 №191.
Відповідно до додатку №1 до договору від 25.10.2025 №191 сторонами узгоджено такі тарифні ставки винагороди (гонорару): попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) - 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу тощо) - 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій - за 1 годину представництва - 500,00 грн.
Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 30.11.2025 №53 адвокатом надано такі послуги: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 03.11.2025 вих.№143/25 до Головного управління Національної поліції у м.Києві, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 03.11.2025 вих.№142/25 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « Лють », збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 03.11.2025 вих.№141/25 до Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України», збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) - 3000,00 грн. Загальна вартість послуг - 5000,00 грн.
На підтвердження оплати наданих послуг надано квитанцію від 30.11.2025 №53 на суму 5000,00 грн.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними. Спірні правовідносини щодо виплати компенсації поліцейським - учасникам бойових дій за невикористані додаткові відпустки є усталеними та неодноразово розглянуті Верховним Судом, що не вимагало значних зусиль адвоката для вивчення судової практики.
Крім того, складання і направлення адвокатських запитів на адресу Головного управління Національної поліції у м.Києві та Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « Лють » (по 500,00 грн кожен), які не є відповідачами у справі та інформація від яких безпосередньо не була підставою для звернення з даним позовом, не може бути віднесена до витрат, які перебувають у прямому причинному зв`язку з розглядом цієї справи.
Більше того, вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 5000,00 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, як наслідок, з урахуванням критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 2000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 42 доби.
Зобов`язати Державну установу «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» (місцезнаходження: вул.Шкільна, 7, с.Бартатів, Львівський район, Львівська область, 81551; код ЄДРПОУ: 41374577) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, загальною кількістю 42 доби.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Центр авіаційного забезпечення Національної поліції України» (місцезнаходження: вул.Шкільна, 7, с.Бартатів, Львівський район, Львівська область, 81551; код ЄДРПОУ: 41374577) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.