Справа № 182/4367/25
Провадження № 2/0182/1551/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем УКРАЇНИ

28.04.2026  м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради та ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька-

В С Т А Н О В И В:
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради та ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 09 квітня 2022 року по 30 травня 2025 року вона проживала разом з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . На підставі заяви ОСОБА_2 , до відділу реєстрації актів цивільного стану м.Легниця Польща відомості про нього як про батька дитини були внесені до актового запису про народження сина. Сумісне життя з відповідачем не склалось і вони припинили сумісне проживання. Після припинення сумісного проживання син залишився проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 05.03.2003 року, р.н.422, виданий приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Мігуновим С.О. Вона звернулась до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього сина за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради їй було відмовлено у реєстрації місця проживання сина через відсутність письмової згоди батька, а батько дитини письмової згоди на реєстрацію сина не надає, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, при цьому, на адресу суду надала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.18).
Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.30).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви чи клопотання не адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за адресою його місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32).

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод”, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. 
Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Як передбачено ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Згідно з вимогами ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6-8). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо реєстрації місця проживання сина ОСОБА_5 , однак, отримала відмову, у зв`язку з ненаданням згоди батька на вчинення вищевказаних дій (а.с.16-17).
Згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 
Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. 
Згідно з вимогами частини 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 
Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 
За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. 

Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, суд враховує, що дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 , про що свідчать довідки та акти (а.с.12-13), а тому, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд - 

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради та ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал