ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року	справа № 380/11516/25	
Львівський окружний адміністративний суд в особі головуючого Грень Н.М. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мостиської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення LXIII позачергової сесії Мостиської міської ради Львівської області "Про розгляд заяви ОСОБА_1 " від 04.04.2025 №44;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2024 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як власнику земельного сертифікату на земельну частку (пай), орієнтовною площею 2,18 ум.кад.га, на території Мостиської міської ради Львівської області.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є законним власником сертифіката на право на земельну частку (пай) площею 2,18 умовних кадастрових гектарів, що підтверджено постановою Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року у справі №448/1099/20. Позивачка наголошує, що виділення земельної частки в натурі (на місцевості) власнику сертифіката є реалізацією вже існуючого права, а не безоплатною передачею (приватизацією) земель у розумінні пп. 5 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України. Відповідно, встановлена на час дії воєнного стану заборона на безоплатну передачу земель комунальної власності у приватну власність не повинна застосовуватися до її випадку, оскільки територіальна громада діє як розпорядник земель колективної власності, а не як власник, що передає нову ділянку. ОСОБА_1 вважає відмову Мостиської міської ради від 04 квітня 2025 року протиправною, оскільки єдиною законною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам закону, чого в оскаржуваному рішенні не встановлено. Таким чином, орган місцевого самоврядування порушив її гарантоване право на одержання земельної частки, передбачене статтею 25 Земельного кодексу України та Законом №899-IV.
Ухвалою від 12.06.2025 суддею Кисильовою О.Й. відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Відповідно до Розпорядження керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від №7/р від 26.01.2026 “Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ” та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматизований розподіл судових справ.
Після автоматизованого розподілу для розгляду цієї справи визначено суддю Грень Н.М.
Ухвалою від 30.01.2026 прийнято справу №380/11516/25 до розгляду.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив (вх.№54860 від 03.07.2025) у якому заперечує у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказує, що відомості про ОСОБА_1 відсутні у затверджених у 1996– 1997 роках списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Данила Галицького, через що площа земель резервного фонду не включає частку для позивачки. Оскільки земельну ділянку доведеться виділяти з вільних земель сільськогосподарського призначення, відповідач вважає за необхідне застосувати норми Закону України № 2145-IX від 24.03.2022, які на час дії воєнного стану забороняють безоплатну передачу земель комунальної власності у приватну власність та надання дозволів на розроблення відповідної документації із землеустрою. Міська рада стверджує, що реалізація права позивачки на виділення земельної ділянки в натурі можлива лише після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№55448 від 04.07.2026) у якій критично оцінює доводи відповідача наведені у відзиві. Просить задовольнити позовні вимоги задовольнити.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
З квітня 1985 позивачка працювала завідуючим дошкільним закладом, була працівником соціальної сфери с.Малнів, Мостиського району, Львівської області.
Як працівник соціальної сфери у неї є право на земельну частку (пай) у розмірі 2.18 умовних кадастрових гектарів.
Рішенням Львівського апеляційного суду від 21.11.2022 у справі №448/1099/20 визнано за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (по місцевості) на території Мостиського району Львівської області.
09.02.2023 позивачка отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) РН №9595281.
03.04.2024 позивачка звернулась із заявою до Мостиської міської ради львівської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натури на (місцевості), як власнику земельного сертифікату на земельну частку (пай).
У травні 2024 позивачка отримала лист від Мостиської міської ради №1205/02-33 про те, що її заява розглядається постійною депутатською комісією Мостиської міської ради х питань земельних відносин, комунального майна, екології, будівництва, архітектури та просторового планування розглядатись не буде.
У червні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов`язати Голову Мостиської міської ради Львівської області Мирославу Пельц винести на засідання сесії Мостиської міської ради заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натури на місцевості, як власнику земельного сертифікату на земельну частку (пай).
04.04.2025 відбулась LXIII позачергова сесія Мостиської міської ради Львівської області.
07.05.2025 у ЦНАП Мостиської міської ради позивачка отримала рішення LXIII позачергової сесії Мостиської міської ради Львівської області «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » від 04.04.2025 №44, яким відмовлено позивачці у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Мостиської міської ради.
Вважаю рішення LXIII позачергової сесії Мостиської міської ради Львівської області "Про розгляд заяви ОСОБА_1 " від 04.04.2025 №44 протиправним та необґрунтованим, а відтак звернулась із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).
За змістом частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно із пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Пунктом "г" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
За приписами частин 1, 2 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
Згідно з абзацом 13 ст. 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон № 858-IV) технічна документація із землеустрою - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Згідно зі статтею 25 Закону №858-IV технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є одним із видів документації із землеустрою. Згідно з ст. 30 Закону №858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом. Статтею 55 Закону №858-IV визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки. Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.
Отже, погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, в свою чергу, є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, затверджує документацію і приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність.
Встановлення меж земельної ділянки фактично передбачає, що земельна ділянка не належить будь - якому іншому власнику чи правомірному користувачеві, а її межі не накладаються на межі суміжних земельних ділянок. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місце розташування поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
У той же час, відмова власника суміжної земельної ділянки у погодженні меж сама по собі не є підставою для позбавлення землекористувача його прав на земельну ділянку, у тому числі права користування нею. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, адже воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідною місцевою радою у затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 січня 2020 у справі № 455/856/18-а, від 12 лютого 2020 у справі № 545/1149/17, Верховним Судом у постановах від 5 травня 2020 у справі №404/3048/18, від 22 жовтня 2020 у справі № 454/805/13-а.
З огляду на зазначене, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не може саме по собі бути підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації.
За приписами частини 17 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення містить в якості підстави для відмови в затвердженні технічної документації невідповідність розробленої технічної документації п. "б" ч. 2 статті 198 Земельного кодексу України (кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами) Водночас, жодного іншого посилання на невідповідність технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації рішення в оскаржуваній частині не містить.
Що стосується доводів відповідача щодо наявності сумнівів, чи дійсно технічна документація виготовлена без технічних помилок, судом встановлено, що такі твердження не були відображені у спірному рішенні як підстава для відмови у затвердженні технічної документації.
З огляду на це, оскаржене рішення LXIII позачергової сесії Мостиської міської ради Львівської області "Про розгляд заяви ОСОБА_1 " від 04.04.2025 №44 в частині відмови позивачці у затвердженні технічної документації з землеустрою не містить чітких, визначених законодавчо підстав для відмови, відтак є необґрунтованим, протиправним, отже підлягає скасуванню. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Водночас, наслідком скасування рішення є те, що заява позивачки про затвердження технічної документації залишається нерозглянутою належним чином, тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2024 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки, прийняти рішення відповідно до вимог закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. При цьому, відповідач не може посилатись на ті ж підстави відмови, яким суд надав оцінку, визнавши їх неправомірними.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд висновує про задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мостиської міської ради Львівської області ( 81300, Львівська обл., м. Мостиська, вул. Грушевська 6, ЄДРПОУ 26307500) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.
1.Визнати протиправним та скасувати рішення LXIII позачергової сесії Мостиської міської ради Львівської області "Про розгляд заяви ОСОБА_1 " від 04.04.2025 №44.
2.Зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2024 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як власнику земельного сертифікату на земельну частку (пай), орієнтовною площею 2,18 ум.кад.га, на території Мостиської міської ради Львівської області.
3.Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Мостиської міської ради Львівської області (ЄДРПОУ 26307500) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна