ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
22 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/3072/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/825/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 114 597,88 грн, з яких 14 999,98 грн основний борг (сума кредиту), 61 497,95 грн – проценти, нараховані первісним кредитором, 38 099,95 грн – проценти, нараховані фактором, а також сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кредит в сумі 15 000 грн строком на 360 днів шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». 
Позивач, посилаючись на наявність права вимоги, зазначав, що 26 липня 2024 року за договором факторингу № 26/07/2024 ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 4198221 від 06 грудня 2023 року на загальну суму заборгованості 76 497,93 грн, яка складалася з: 14 999,98 грн заборгованості за тілом кредиту, 61 497,95 грн – нарахованими процентами.
На дату укладення договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року строк дії договору № 4198221 від 06 грудня 2023 року не закінчився, тому позивачем у період з 26 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, визначеною у кредитному договорі, у сумі 38 099,95 грн.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 114 597,88 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 14 999,98 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 61 497,95 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 127 календарних днів 38 099,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» сплачений судовий збір 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на підставі договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року до фактора перейшло право грошової вимоги у розмірі 76 497,93 грн, а не 114 597,88 грн, як заявлено у позові. ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор, набуло право вимоги до позичальника в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав від ТОВ «Лінеура Україна», тому, на думку скаржника, відсутні підстави для стягнення процентів у сумі 38 099,95 грн, нарахованих позивачем.
ОСОБА_1 заперечує проти стягнення з нього процентів за користування кредитом у сумі 105 597,90 грн, указуючи, що визначений розмір заборгованості є неспівмірним сумі боргу за тілом кредиту (14 999,98 грн), що суперечить ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦПК України, принципам розумності та добросовісності, наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів за користування кредитними коштами. На думку відповідача, ураховуючи здійснені ним платежі на погашення заборгованості за кредитом, справедливим буде стягнення процентів у сумі 7 720,12 грн (15 000 грн тіло кредиту – 7 279,88 грн здійснених платежів).
Скаржник не погоджується із визначеним до стягнення з ОСОБА_1 розміром правової допомоги у суді першої інстнації у сумі 10 000 грн, вважаючи вартість послуг значно завищеною та такою, що не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх розміру.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував кредитне зобов`язання та, урахувавши наявність у ТОВ «Українські фінансові операції», як нового кредитора за договором факторингу, права вимоги до ОСОБА_1 , дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 114 597,88 грн., яка складається з: 14 999,98 грн заборгованості за тілом кредиту, 61 497,95 грн – процентами, нарахованими первісним кредитором, 38 099,95 грн – процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 127 календарних днів.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.
У справі встановлено, що 06 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198221, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором 12715 (а.с. 80-89). Згідно з умовами п. 1.2., 1.3. на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000 грн строк кредиту 360 днів.
Відповідно до п. 1.4., 1.4.1. кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються відсотки стандартна процентна ставка 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Пунктом 1.4.2. передбачені умови застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,40% в день.
Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 (п. 2.1. договору).
Договором передбачено, що він укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами в договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в особистий кабінет/мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що створений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.7.1 договору).
06 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено додатковий договір до договору № 4198221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06 грудня 2023 року, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором 59988. За умовами додаткового договору сума кредиту на дату укладення цього додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором, складає 15 000 грн. Строк кредиту та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3. договору (а.с. 91-92).
Товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 . Дати надання додаткової суми кредиту: 06 грудня 2023 року або 07 грудня 2023 року (п. 2.1. додаткового договору).
Того ж дня ОСОБА_1 електронним підписом підписав Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма); Інформаційне повідомлення, яке є додатком № 2 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198221 від 06 грудня 2023 року; Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення додаткового договору № 4198221-Т1 до договору про споживчий кредит № 4198221 від 06 грудня 2023 року (Стандартна форма); Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198221 від 06 грудня 2023 року в редакції додаткової угоди № 4198221-Т1 від 06 грудня 2023 року; (а.с. 44-46, 47, 48-50, 93).
Генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке відповідно до ліцензії НБУ № 3 від 11 листопада 2013 року надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, надано довідку від 26 липня 2024 року про успішне перерахування 06 грудня 2023 року грошових коштів в сумі 5 000 грн на картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 317291285, призначення платежу: зарахування 5 000 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 75).
Іншою довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 26 липня 2024 року підтверджено успішне перерахування 06 грудня 2023 року 10 000 грн на карту НОМЕР_1 , код авторизації – 346477 (а.с. 76).
26 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнтом) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактором) укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 25-29). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договром факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників кількістю 6 262 клієнти. Загальна сума заборгованості складає 1 671 256,73 грн (а.с. 33).
24 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» підписано реєстр прав вимоги, у витягу з якого зазначено боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4198221 на загальну суму 76 497,93 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 14 999,98 грн, заборгованість по процентах – 61497,92 грн (а.с. 63).
Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1 від 02 серпня 2024 року підтверджено факт перерахування коштів ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ТОВ «Лінеура Україна» в сумі 1 671 256,73 грн як плату за договором факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с. 1).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», станом на 26 липня 2024 року за кредитним договором № 4198221 від 06 грудня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 76 649,93 грн, з яких: 14 999,98 грн заборгованість за тілом кредиту; 61 497,92 грн заборгованість за процентами (а.с. 65-69).
За наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4198221 від 06 грудня 2023 року заборгованість за процентами за період з 27 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року (127 календарних днів) становить 38 100 грн (а.с. 107-108).
За інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 04 вересня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту НОМЕР_1 . Випискою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено, що 06 грудня 2023 року зараховано на карту НОМЕР_1 перекази на суми 10 000 грн та 5 000 грн (а.с. 128, 129).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
У справі встановлено, що 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 , маючи намір отримати в кредит грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна». Цього ж дня сторони уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 41982221, який підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора 12715.
У договорі сторони узгодили наступні умови: тип кредиту - кредит; сума кредиту 10 000 грн; строк дії кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 2,00 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка 1,5 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору.; знижена проценттна ставка 1,40% в день.
Того ж дня ОСОБА_1 вдруге ідентифікував себе в ІТС ТОВ «Лінеура Україна» та уклав з товариством додатковий договір до договору № 4198221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06 грудня 2023 року, за яким сума кредиту збільшилась до 15 000 грн, строк кредиту та періодичність сплати процентів залишилися незмінними, відповідно до п. 1.3. договору.
У матеріалах справи наявні підписані ОСОБА_1 : Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма); Інформаційне повідомлення, яке є додатком № 2 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198221 від 06 грудня 2023 року; Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення додаткового договору № 4198221-Т1 до договору про споживчий кредит № 4198221 від 06 грудня 2023 року (Стандартна форма); Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4198221 від 06 грудня 2023 року в редакції додаткової угоди № 4198221-Т1 від 06 грудня 2023 року; (а.с. 44-46, 47, 48-50, 93).
За умовами укладеного 26 липня 2024 року договору факторингу № 26/07/2024 ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор, набуло право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників первісного кредитора (ТОВ «Лінеура Україна»).
Матеріалами справи підтверджено, між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 виникли 06 грудня 2023 року договірні правовідносини шляхом укладення договору № 4198221 та додаткового договору до цього договору в електронному вигляді, право вимоги за яким перейшло надалі до ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі договору факторингу.
На підтвердження перерахування відповідачу коштів за договором про надання коштів на умовах договору № 4198221 та за додатковим договором від 06 грудня 2023 року позивач надав довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ТОВ «Пейтек Україна», які відповідно до ліцензій НБУ надають послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. За наявною в довідках інформацією 06 грудня 2023 року перераховано на платіжну картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі відповідно 10 000 грн та 5 000 грн.
Надана АТ КБ «ПриватБанк» на запит районного суду інформація (а.с. 128, 129) підтверджує, що в банківській установі на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську карту № НОМЕР_1 . По указаному рахунку відбулося зарахування коштів: 06 грудня 2023 року на суму 10 000 грн та 5 000 грн.
Таким чином, у справі належними доказами підтверджено факт зарахування на платіжну картку НОМЕР_1 грошових коштів, які надавалися в кредит за укладеними відповідачем з ТОВ «Лінеура Україна» договорами, а отже, позивачем доведено надання (зарахування) позичальнику кредитних коштів.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту у розмірі 14 998,98 грн стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за процентами у розмірі 61 497,95 грн, що нараховано первісним кредитором, а також 38 099,95 грн заборгованості за відсотками, нарахованими фактором.
Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
За умовами договору № 4198221 від 06 грудня 2023 року, ураховуючи додатковий договір від 06 грудня 2023 року, строк дії кредитного договору становить 360 днів. Станом на дату укладення договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року цей строк не закінчився, отже в межах строку дії правочину, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , позивач, уклавши договір факторингу, з 26 липня 2024 року правомірно нараховував ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом. 
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор, набуло право вимоги до позичальника лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав від ТОВ «Лінеура Україна», і відсутні підстави для стягнення процентів, нарахованих позивачем, за період з 27 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року.
Перевіряючи доводи скаржника про неправомірність нарахування відсотків апеляційний суд дійшов висновку про їх невідповідність положенням ЗУ «Про споживче кредитування», статтею 8 якого встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, а у період з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Надані первісним кредитором та позивачем детальні розрахунки заборгованості (а.с. 65-69, 107-108) свідчать про те, що у період з 06 грудня 2023 року по 20 грудня 2023 року кредитором нараховувались проценти за зниженою ставкою 1,40%, а за період з 21 грудня 2023 року по 23 грудня 2023 року – за стандартною ставкою 2,00%, що узгоджувалось з п. 1.4 договору № 4198221від 06 грудня 2023 року з урахуваннях додаткового договору від цього ж числа.
Нарахування кредитором у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року процентів за стандартною процентною ставкою 2,00% в день не суперечило ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки міг становити не більше, ніж 2,5 %.
У період з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року кредитодавцем нараховано проценти за стандартною ставкою 2,00% в день, що не відповідало вимогам чинного законодавства стосовно обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки у цей період у розмірі 1,5%.
Нарахування процентів у період з 21 серпня 2024 року по 30 листопада 2024 року обмежувалось максимальним розміром денної процентної ставки 1%, проте відповідачу нараховувались проценти із розрахунку 2,00% в день.
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Апеляційний суд, здійснюючи розрахунок заборгованості за договором № 4198221 від 06 грудня 2023 року, ураховуючи додатковий договір від 06 грудня 2023 року, виходить з того, що за період з 06 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року первісним кредитором обгрунтовано нараховано 32 698, 91 грн процентів. У період з 22 квітня 2021 року по 20 серпня 2024 року нараховані проценти, які мав сплачувати позичальник, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 999,98 грн, мали становити 27 224,96 грн (14 999,98 х 1,5% х 121 день = 27 224,96). Починаючи з 21 серпня 2024 року по 30 листопада 2024 року позичальник мав сплатити 15 299,97 грн відсотків (14 998,98 х 1% х 102 дні = 15 299,97 грн).
Отже, загальний розмір заборгованості за процентами до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 06 грудня 2023 року по 30 листопада 2024 року становить 75 223,84 грн. Підстав для зменшення заборгованості за процентами до 7 720,12 грн, як зазначено в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.
Установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За будь-яке користування кредитними коштами передбачено сплату процентів, які встановлені в договорі та які відповідач при його підписанні добровільно погодився сплатити. Отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 погодився сплатити проценти за користування ними у визначеному кредитним договором розмірі, що обумовлено його умовами та відповідає вимогам ст. 1054, 1056-1 ЦК України. Судом апеляційної інстанції загальний розмір відсотків до стягнення визначено відповідно до умов ЗУ «Про споживче кредитування». З зустрічними позовними вимогами про визнання умов кредитного договору щодо розміру встановлених у ньому відсотків несправедливими відповідач не звертався. 
Зважаючи на проведені апеляційним судом власні розрахунки, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № 4198221 від 06 грудня 2023 року, ураховуючи додатковий договір від 06 грудня 2023 року, становить 90 223,82 грн, з яких: 14 999,98 грн – заборгованість за тілом кредиту, а 75 223,84 грн – заборгованість за нарахованими процентами. Наведену суму належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», у зв`язку з чим апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2025 року – скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2023 року № 4198221 у сумі 90 223,82 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова