ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/4953/25 пров. № А/857/41945/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Каленюк Ж.В. у м. Луцьку) у справі № 140/4953/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просила:
визнати протиправними дії у відмові в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 25 липня 1984 року по 04 вересня 1984 року кондитером їдальні №22, з 05 вересня 1984 року по 06 серпня 1986 року - кондитером їдальні №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання “Антрацит” Ворошиловоградської (Луганської) області, періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року та скасування рішення від 01 квітня 2025 року №032650006493 про відмову у призначенні пенсії. 
зобов`язати зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоди роботи з 25 липня 1984 року по 04 вересня 1984 року кондитером їдальні №22, з 05 вересня 1984 року по 06 серпня 1986 року кондитером їдальні №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання “Антрацит” Ворошиловоградської (Луганської) області, період перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року та внести дані про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 03 січня 2025 року із врахуванням зарахованого страхового стажу відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-ІV).
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 03 січня 2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 09 січня 2025 року №032650006493 відмовило їй у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Як стверджує позивач, 25 березня 2025 року вона повторно звернулася ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом №1058-ІV, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ у Київській області із прийняттям рішенням від 01 квітня 2025 року №032650006493 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року, а також період перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року. Вважає рішення ГУ ПФУ у Київській області протиправним.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01 квітня 2025 року №032650006493. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року про призначення пенсії за віком та, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року, прийняти відповідне рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 березня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, що не є спірним.
Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Київській області, рішенням якого від 01 квітня 2025 року №032650006493 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік). Обчислений страховий стаж позивача становить 30 років 02 місяці 28 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 24 липня 1984 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки внесено зміну прізвища із “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” з порушенням пункту 2.13 Інструкції №58. Для зарахування зазначеного вище періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи, або підтвердити належність трудової книжки в судовому порядку.
Із розрахунку страхового стажу форми РС-право видно, що період з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року також не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 .
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоду роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року стала підставою для звернення до суду із цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком передбачено ст. 26 Закону №1058-IV.
Цією нормою регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
Згідно з приписами ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637).
Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі змінами).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відтак основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. 
Також колегія суддів зазначає, що лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Відповідно, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_2 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії.
ГУ ПФУ у Київській області відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року відповідно до трудової книжки від 24 липня 1984 року НОМЕР_2 з причин, що на титульній сторінці трудової книжки наявні виправлення у прізвищі особи.
Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 , а саме з першої сторінки (титульного аркушу) видно, що здійснено записи на російській мові та у графі “ ОСОБА_4 ” зазначено прізвище “ ОСОБА_2 ” (при цьому літеру “е” виправлено на “и”), а також у нижньому рядку дописано прізвище “ ОСОБА_5 ” .
Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 19 травня 1990 року ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) уклала шлюб із ОСОБА_7 . Після укладення шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище чоловіка “ ОСОБА_5 ”. При цьому відомості про дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у трудовій книжці НОМЕР_2 відповідають відомостям паспорта № НОМЕР_4 .
Відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірного запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Проаналізувавши вище наведені норми колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 видно, що ОСОБА_1 25 липня 1984 року на підставі наказу від 25 липня 1984 року №69к призначено на посаду кондитера III розряду в їдальню №22 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання “Антрацит” та з 05 вересня 1984 року відповідно до наказу від 04 вересня 1984 року №89к переведено на посаду кондитера в їдальню №7 відділу робітничого постачання виробничого об`єднання “Антрацит”, звідки з 06 серпня 1986 року згідно з наказом від 11 серпня 1986 року №54к її було звільнено. Ці записи трудової книжки пов`язані хронологічно, містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою.
Наступні записи про трудову діяльність у трудовій книжці - 08 вересня 1086 року (про прийом на роботу), 23 вересня 1986 року (про переведення на іншу посаду), 12 травня 1987 року (про переведення), 01 грудня 1998 року (про звільнення) та ін.
Вище згадані періоди роботи позивача у трудовій книжці відповідають відомостям, за якими відповідач здійснив обчислення страхового стажу в розрахунку форми РС-право. Відтак збіг періодів трудової діяльності (трудової книжки та інших джерел, використаних при обчисленні страхового стажу) не дає підстав для сумніву про приналежність трудової книжки саме позивачу, а не іншій особі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року за записами трудової книжки НОМЕР_3 ґрунтуються на сумнівах, що виникли у зв`язку з написанням її прізвища та титульній сторінці цієї трудової книжки, що не може бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неналежне засвідчення виправлення в прізвищі не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства.
Відтак, ГУ ПФУ у Київській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року у виробничому об`єднанні “Антрацит” і такі дії не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права.
Отже, рішення ГУ ПФУ у Київській області №032650006493 від 01 квітня 2025 року в частині незарахування спірного періоду (з 25 липня 1986 року по 06 серпня 1986 року) до стажу роботи позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а вказаний період належить зарахуванню до страхового стажу.
Щодо зарахування до страхового стажу перебування позивача на обліку в центрі зайнятості з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року колегія судді зазначає.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону №1058-VІ встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Пунктом “а” частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ обумовлено зарахування до стажу роботи період одержання допомоги по безробіттю.
Із записів трудової книжки видно, що центром зайнятості 03 грудня 2001 року розпочато виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підпункту пункту 1 статті 28 Закону України “Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття”; виплату допомоги припинено 31 травня 2002 року. 
Довідкою Ратнівського відділу Ковельської філії Волинського обласного центру зайнятості від 19 вересня 2024 року №4901/16.0/24 підтверджено факт виплати такої допомоги.
Статтею 25 Закону України від 01 березня 1991 року №803-ХІІ “Про зайнятість населення” (далі - Закон №803-ХІІ, тут і надалі - в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги) було встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Стаття 28 Закону України від 02 березня 2000 року №1533-III “Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття” (в редакції, чинній на час виплати позивачу допомоги у 2001 році) передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Поряд з тим, як встановлено пунктом “ж” частини першої статті 4 Закону №803-ХІІ, держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
З аналізу вище наведених норм права, колегія суддів прийшла до висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року також є протиправним.
Відтак, підсумовуючи все вище вказане суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01 квітня 2025 року №032650006493 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії слід визнати протиправним і скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області, до якого ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою, повторно розглянути заяву від 25 березня 2025 року та, зарахувати до страхового стажу період роботи з 25 липня 1984 року по 06 серпня 1986 року та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 03 грудня 2001 року по 31 травня 2002 року. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 140/4953/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула