Справа № 677/2329/15-ц
Провадження № 2/677/1/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2026 року      м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області:
у складі головуючого-судді Шовкуна В.О.,
за участі секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,
Учасники провадження (сторони):
Позивач – ОСОБА_1 ,
Представник Позивача – адвокат Сидорук Д.В.,
Відповідач – ОСОБА_2 ,
Представник відповідача – адвокат Бринцева С.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Красилівської міської ради Хмельницької області, про поділ господарських будівель та встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про поділ господарських будівель та встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою.
В обґрунтування позову зазначають про те, що згідно рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року ОСОБА_3 була власником 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником інших 2/3 частин цього ж будинку на підставі того ж рішення суду та договору дарування від 19.01.1998 року був брат ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Разом із житловим будинком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також належали приналежні до будинку господарські будівлі та споруди, а саме хлів, літня кухня, дворова вбиральня, металеві ворота та хвіртка. Дане будинковолодіння розташоване на призначеній для його обслуговування земельній ділянці площею 0,10 га. Із зазначеної земельної ділянки рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 28.02.1998 року № 663 вирішено передати у постійне користування ОСОБА_3 0,05 га., для обслуговування 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель. Рішенням Красилівської міської ради від 24.12.2002 року за № 6 ту ж земельну ділянку площею 0,05 га., вирішено передати ОСОБА_3 у власність. Іншу частину цієї ж земельної ділянки площею 0,05 га. рішенням Красилівської міської ради від 29.03.2001 року № 668 вирішено передати у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, а рішенням тієї міської ради від 27.12.2013 року № 12 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.
Крім того, рішенням Красилівського районного суду від 04.04.2000 року за ОСОБА_3 визнано право на земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,05 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно вищезазначеного рішення Красилівської міської ради.
Таким чином, земельна ділянка площею 0,10 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розділена між їх співвласниками у рівних ідеальних частках, тобто по 0,05 га., без визначення їх меж.
Також, вищезазначеним рішенням Красилівської міської ради від 29.03.2001 року № 668 вирішено передати у власність ОСОБА_4 земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства, а рішеннями тієї ж ради від 27.12.2013 року № 12 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки.
Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 28.11.2000 року № 584 за рахунок земель міської ради ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,03 га., по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням шостої сесії Красилівської міської ради ХХІУ скликання № 6 від 24.12.2002 року, керуючись Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.02.1993 року вирішено безкоштовно передати у приватну власність для матері ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,03 га., для ведення особистого селянського господарства і в земельно-кадастровій книзі міста Красилів був здійснений відповідний запис про належність цієї земельної ділянки для ОСОБА_3 .
Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 20.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.
Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Тобто, внаслідок прийняття Красилівською міською радою вищезазначеного рішення № 6 від 24.12.2002 року та внесення до земельно-кадастрової книги міста Красилів запису про належність для ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,03 га., для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 набула права на зазначену земельну ділянку, яке у відповідності до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України входить до складу її спадщини.
Таким чином, за даним будинковолодіння також закріплена земельна ділянка площею 0,09 га., для ведення особистого селянського господарства із яких ОСОБА_2 належить 0,06 га. землі, а позивачу належить - 0,03 га.
Тобто, на сьогоднішній день за будинковолодіння АДРЕСА_1 закріплена та обліковується земельна ділянка загальною площею 0,19 га., із яких 0,10 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,09 га., для ведення особистого селянського господарства, які між сторонами в натурі не поділені та не приватизовані, хоча їхні ідеальні частки у них визначені.
Заочним рішенням Красилівського районного суду від 09.12.2010 року залишеним без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанції від 04.05.2011 року та від 12.10.2011 року відповідно, встановлено порядок користування даним будинковолодінням у відповідності до якого у користування ОСОБА_3 з житлового будинку виділено житлову кімнату площею 9,9 кв. м., позначену на плані технічного паспорта будинку під АДРЕСА_2 , літню кухню та сарай залишено в спільному користуванні з ОСОБА_4 . Тим же рішенням суду ОСОБА_4 зобов`язано не чинити ОСОБА_3 перешкод у вільному проході та заїзді на земельну ділянку по АДРЕСА_1 через існуючі з південно-західної сторони земельної ділянки металеві ворота шириною 3 м. та хвіртку 0,8 м., користуванні подвір`ям будинковолодіння, сараєм і літньою кухнею, зобов`язано надати ОСОБА_3 ключі від сараю та літньої кухні.
До виділеної ОСОБА_3 кімнати в будинку остання прибудувала веранду розміром 2,5 м. х 1,6 м., замурувала дверні прорізи до кімнат залишених в користуванні ОСОБА_4 та влаштувала окремий вихід із неї. Така прибудова та перепланування було узаконено рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 09.08.2011 р. за № 383.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2012 року № 1755 спадкоємцем ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка успадкувала 2/3 частини житлового будинку, хліва «Б» та літньої кухні «В». Власником та законним користувачем іншої 1/3 частини цих будівель була ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 вона є єдиною її спадкоємицею та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року № 2-3065 отримала у власність 1/3 частки вищезазначених житлового будинку із приналежними до нього господарськими будівлями, в тому числі цегляного хліва «Б», цегляної літньої кухні «В» та цегляного туалету «Г». На сьогоднішній день у встановленому законом порядку за позивачкою зареєстровано право власності на 1/3 частку зазначених об`єктів нерухомого майна.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перешкоджали ОСОБА_3 користуватись вищезазначеною присадибною земельною ділянкою, не надавали доступу до неї через єдині ворота та хвіртку, закривали останні на замки та інші запірні пристрої. На сьогоднішній день зазначені дії чиняться ОСОБА_2 по відношенню до мене як нового співвласника зазначеного майна. У зв`язку з такими обставинами позивач, ОСОБА_3 та члени моєї сім`ї неодноразово звертались із скаргами до правоохоронних органів.
Зокрема, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 06.02.2013 року по справі № 2209/1387/12 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні вищезазначеною присадибною земельною ділянкою та зобов`язано їх зняти замки із вхідних воріт, хвіртки, хліва «Б» та літньої кухні «В».
Зазначене рішення суду було виконано з допомогою органів державної виконавчої служби та на нетривалий час ОСОБА_2 прибрала замки із вищезазначених приміщень та споруд, а після закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду встановила їх знову та в такий спосіб перешкоджала ОСОБА_3 , а на сьогоднішній день перешкоджає позивачу у доступі до зазначених об`єктів та можливості користування ними. Тобто, вжитті судом заходи для вирішення даного спору виявились не ефективними та фактично не поновили порушених прав ОСОБА_3 . Такі дії мотивовані ОСОБА_2 тим, що існуючі на сьогоднішній день ворота та хвіртка на зазначену присадибну земельну ділянку, а також її подвір`я через яке здійснюється прохід до виділеної у її користування частини житлового будинку, є її особистою власністю і позивач не має права користування ними. Таким чином, з огляду на викладене, з метою захисту своїх прав та законних інтересів вимушена звертатись із даним позовом до суду.
При обранні способу захисту позивач виходить із того, що встановлення судом порядку користування вищезазначеною земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га., та для ведення особистого селянського господарства площею 0,09 га., визначення конкретних її частин із певними межами, якими користуватиметься позивач, а якими відповідачка, в тому числі для проходу до житлового будинку, усуне усі суперечності та непорозуміння, надасть позивачу можливість вільно та безперешкодно користуватись даною земельною ділянкою.
Крім того, на сьогоднішній день вона з відповідачкою є співвласниками та користувачами хліва «Б» вартістю 5 882 грн. та літньої кухні «В» вартістю 6 478 грн. Зазначені хлів знаходиться поруч із частиною жилого будинку, яка виділена у користування Відповідачки та заблокований нею, а літня кухня зі сторони виділеної у її користування частини житлового будинку.
Тобто, у розумінні ч. 1 ст. 186 ЦК України зазначені хлів та літня кухня приналежними речами та на сьогоднішній день перебувають у спільному користуванні сторін, з приводу чого між ними існує тривалий та постійний конфлікт. Крім того, зазначені будівлі мають незначні розміри, що також значно утруднює ефективне спільне користування ними.
Таким чином, її із відповідачкою спільне користування хлівом та літньою кухнею не можливе. До того ж таке користування, з огляду на забудову та розміри земельної ділянки значно утруднює її ефективний поділ із виділенням позивачу та Відповідачці певні: частин та окреме користування ними.
За таких обставин вона просить суд здійснити поділ спірних будівель, а також встановити порядок користування земельною ділянкою.

Аргументи учасників справи.
Представник позивача адвокат Сидорук Д.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. 
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача адвокат Бринцева С.С. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила у їх задоволенні відмовити. 22.01.2025 року через систему Електронний суд подала письмові пояснення по справі, які долучені до матеріалів справи та прийняті до уваги під час прийняття рішення по справі. У судове засідання 18.06.2026 року представник не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася належним чином.
Відповідач у судових засіданнях позов не визнавала, просила відмовити у його задоволенні. У судове засідання 18.06.2026 року відповідач не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася належним чином.
Третя особа – Красилівська міська рада Хмельницької області у судове засідання не з`явилися, подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Експерт ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив свої висновки, які ним викладені в експертному висновку.

Позиція суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, експерта, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Короткий зміст фактичних обставин справи.
Судом встановлено те, що згідно рішення Красилівського районного суду від 24.12.1997 року ОСОБА_3 була власником 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . (т. 1, а.с. 4-6). 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_4 , 2/3 частини житлового будинку, 2/3 частини хліва – Б, 2/3 частини літньої кухні – В, що знаходиться в АДРЕСА_1 . (т. 1, а.с. 8). Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку, частини хліва, частини літньої кухні та право власності ОСОБА_4 на 2/3 частини житлового будинку, частини хліва, частини літньої кухні підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. (т. 1, а.с. 9).
Рішенням Красилівського районного суду від 04.04.2000 року за ОСОБА_3 визнано право на земельну ділянку за вказаною адресою: площею 0,05 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно вищезазначеного рішення Красилівської міської ради. (т. 1, а.с. 15-17).
Відповідно до рішення Красилівської міської ради від 27.12.2013 року № 12 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, площею 0,11 га. (т. 1, а.с. 25).
Відповідно до висновку експерта № 906/021 від 06.06.2022 року, надано відповіді, на поставлені в ухвалі Красилівського районного суду від 14.09.2021 року, на три питання. Експертом визначена вартість майна, яке позивач просить поділити, запропоновано по два можливих варіанти встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою. (т. 1 а.с. 207-270). 
Згідно висновку експерта № 1066д/023 від 31.08.2023 року, надано відповіді, на поставлене в ухвалі Красилівського районного суду від 17.05.2023 року, запитання. Експертом запропоновано варіанти встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою. (т. 2 а.с. 55-74).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Загальною засадою цивільного законодавства, зокрема, є розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (частина перша статті 183 ЦК України).
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (частина друга статті 318 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частини перша та четверта статті 355 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частини перша та четверта статті 357 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частини перша та друга статті 367 ЦК України).
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України).
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (стаття 380 ЦК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша статті 120 ЗК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина четверта статті 120 ЗК України).
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) (пункт 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (в актуальній редакції далі - Інструкція)).
Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (пункт 2.2. Інструкції).
Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку (пункт 2.7 Інструкції).
Зібрані у справі докази вказують на те, що сторони у справі є співвласниками не у рівних частках спірного майна, а саме, позивачу належить 1/3 частина спірного майна (літньої кухні «В» та хліва «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу 2/3 частини відповідно.
З метою встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,10 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в існуючих межах із виділенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користування земельних ділянок площею по 0,05 га., із окремими проходами на них та за умови збереження існуючого на сьогоднішній день порядку користування розміщеними на ній будівлями та спорудами або зміни із виділенням ОСОБА_1 у власність або постійне користування хліва «Б», за клопотанням позивача судом була призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. 
Згідно висновків обох експертиз запропоновані експертом варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: по АДРЕСА_1 можливі за умови виділення ОСОБА_1 у власність або постійне користування літньої кухні «В» та виділення ОСОБА_2 у власність або постійне користування хліва «Б». Відповідач категорично заперечує проти заявлених позовних вимог.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку (іншої будівлі) в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Чинним цивільним законодавством передбачено право особи, якій конкретно визначене майно належить на праві спільної часткової власності, на виділ саме його частки в натурі.
Позивач фактично просить суд здійснити поділ хліва та літньої кухні, виділивши їй у власність літню кухню «В» (право власності на яку їй належить 1/3 частина), а відповідачу виділити у власність Хлів «Б» (право власності якого також в такій же частині належить їй).
Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
При цьому право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).
Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Разом з цим, частка спірного майна у відповідача більше ніж у позивача, відповідач категорично заперечує проти такого поділу.
За таких обставин та враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти поділу майна, відповідачу належить 2/3 частини спірного майна, позивачу 1/3 частина відповідно (тобто відповідач має більшу частку майна), приймаючи до уваги висновки експерта, який зазначив, що порядок користування земельною ділянкою, згідно питань, які були поставлені при призначенні експертизи, можливі за умови виділення ОСОБА_1 у власність або постійне користування літньої кухні «В» та виділення ОСОБА_2 у власність або постійне користування хліва «Б», а суд приймає рішення в межах заявлених позовних вимог, тому суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати слід покласти на позивача ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 60, 75-81, 141,142, 258-268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Красилівської міської ради Хмельницької області, про поділ господарських будівель та встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою – ВІДМОВИТИ.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Учасники провадження (сторони):
Позивач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач:
– ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Третя особа: – Красилівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: 31000, Хмельницька область, Хмельницький район, м. Красилів, площа Незалежності, 2, ЄДРПОУ: 04060737.

Суддя         В.О. Шовкун