ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/831/23 (638/26449/25)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Усатого В.О. 

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи
в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 	
до 	Комунального підприємства "Житлокомсервіс" (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, код ЄДРПОУ 34467793) 	
про 	захист прав споживачів в межах справи про банкрутство Комунального підприємства "Житлокомсервіс"	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Комунального підприємства "Житлокомсервіс", в якій просить суд:
1. Відкрити провадження у справі по даному позову.
2. Розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження .
3. Звільнити позивачку від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".
4. Визнати дії Комунального підприємства "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) щодо відмови у списанні заборгованості за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) понад трирічний строк позовної давності таким, що порушують права споживача.
5. Визнати заборгованість за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), нараховану Комунальним підприємством "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) в розмірі 5774,74 грн. станом на 01.07.2022 року безнадійною дебіторською заборгованістю у зв`язку із закінченням строку позовної давності.
6. Зобов`язати Комунальне підприємство "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) скасувати та списати з бухгалтерського обліку підприємства та особового рахунку по квартирі розташованій по вул. Отакара Яроша, 39 в м.Харкові №1000430943 безнадійну дебіторську заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) в розмірі 5774,74 грн. визначеної КП "Житлокомсервіс" станом на 01.07.2022 року, яка нарахована понад трирічний строк позовної давності.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05.01.2026 відкрито провадження у справі за позовною заявою позивача: Юрко Алли Миколаївни до відповідача: Комунальне підприємство "Житлокомсервіс" про захист прав споживача. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
21.01.2026 до Шевченківського районного суду м.Харкова від представника відповідача надійшла заява, в якій осатаній просить суд справу передати до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи №922/831/23 про банкрутство КП "Житлокомсервіс".
21.01.2026 до Шевченківського районного суду м.Харкова від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву(вх.№3933).
02.03.2026 до Шевченківського районного суду м.Харкова від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (вх.№14713) в якій осатаній просить суд:
1. Прийняти в провадження даний уточнений позов.
2.Розглядати уточнений позов в порядку спрощеного позовного провадження .
3. Звільнити позивачку від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів".
4. Визнати дії Комунального підприємства "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) щодо відмови у списанні заборгованості за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) понад трирічний строк позовної давності з урахуванням законодавчого визначення даного відліку з огляду на карантин та військовий стан, таким, що порушують права споживача.
5. Визнати заборгованість за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), нараховану Комунальним підприємством "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) в розмірі 5776,12 грн. станом на 01.03.2017 року безнадійною дебіторською заборгованістю у зв`язку із закінченням строку позовної давності.
6. Зобов`язати Комунальне підприємство "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська, 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) скасувати та списати з бухгалтерського обліку підприємства та особового рахунку по квартирі №41 розташованій по вул. Отакара Яроша, 39 в м.Харкові №1000430943 безнадійну дебіторську заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) в розмірі 5776,12 грн. визначеної КП "Житлокомсервіс" станом на 01.03.2017 року.
7. Зобов`язати Комунальне підприємство "Житлокомсервіс" (61064, м.Харків, вул.Львівська 12/14, код ЄДРПОУ 34467793) скоригувати дані по особовому рахунку № НОМЕР_2 по квартирі №41, розташованій по вул. Отакара Яроша, 39 в м.Харкові з урахуванням проведеного списання.
Аналогічна за змістом уточнена позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Харкова 02.03.2026 (вх.№14708).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.03.2026 цивільну справу за позовною заявою Юрко Алли Миколаївни до Комунального підприємства "Житлокомсервіс" про захист прав споживачів постановлено передати до Господарського суду Харківської області для розгляду спору по суті в межах справи №922/831/23 про банкрутство Комунального підприємства "Житлокомсервіс".
03.04.2026 матеріали справи №638/26449/25 надійшли до Господарського суду Харківської області.
Суд зазначив, що в межах справи №922/831/23 ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлокомсервіс" (код ЄДРПОУ 34467793), визнано вимоги ініціюючого кредитора - ФОП Шевцова О.С. до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" у розмірі 1399068,89 грн основного боргу та 26840,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном КП "Жилкомсервіс", призначено розпорядником майна КП "Жилкомсервіс" арбітражного керуючого Артюха Юрія Володимировича, призначено попереднє засідання суду.
24.03.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Жилкомсервіс" за № 70274.
Відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 1134/26) була передана на розгляд судді Усатому В.О.
Ухвалою суду від 06.04.2026 клопотання позивача, викладене у резолютивній частині позовної заяви, про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено Юрко Аллу Миколаївну від сплати судового збору за подання позовної заяви (№922/831/23 (638/26449/25).
Залишено позовну заяву Юрко Алли Миколаївни без руху після відкриття провадження.
Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: 
- надати відомості про адресу місцезнаходження відповідача у відповідності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
- зазначити про наявність або відсутності у відповідача електронного кабінету.
Попереджено позивача про те, що не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, згідно частини тринадцятої статті 176 ГПК України має наслідком залишенням позовної заяви без розгляду.
Крім того, в вищезазначеній ухвалі судом зазначено, що при дослідженні матеріалів даної справи відсутні жодні процесуальні документи Шевченківського районного суду м. Харкова (протокольні або письмові ухвали) та будь-які докази щодо розгляду Шевченківським районним судом м. Харкова заяв по суті справи позивачки, зокрема, уточненої позовної заяви (вх.№14713 від 02.03.2026 та вх.№14708 від 02.03.2026) та клопотання, викладеного у резолютивній частині позовної заяви про звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів". Враховуючи вищевикладене, суд постановив зазначену ухвалу з урахуванням первинно сформованих позивачкою позовних вимог, які були фактично прийняті Шевченківським районним судом м. Харкова ухвалою від 05.01.2026 про відкриття провадження у справі.
09.04.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№8457).
09.04.2026 до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (вх.№8470).
Ухвалою суду від 09.04.2026 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 (вхідний номер 1134/26) до Комунального підприємства "Житлокомсервіс" до розгляду в межах справи № 922/831/23 про банкрутство Комунального підприємства "Житлокомсервіс". Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано позивачу на підставі ст.ст. 161, 169 ГПК України протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати додаткові пояснення щодо актуальності раніше поданих у цій справі заяв та клопотань, які не були розглянуті попереднім складом суду. Відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відзивів. Докази надіслання відповіді на відзив іншим сторонам надати суду. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив із урахуванням вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечень іншим сторонам надати суду. Роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-167 Господарського процесуального кодексу України та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі.
30.04.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10407), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши питання прийняття до розгляду відзиву (вх. №10407 від 30.04.2026) відповідача у справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 165 ГПК України відзив підписується відповідачем або його представником. Відповідно до ч. 5 ст. 165 ГПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
Ухвалою від 09.04.2026 встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" ухвалу суду від 09.04.2026, про відкриття провадження у справі, направлено до Електронного кабінету КП "Житлокомсервіс" та отримано останнім 10.04.2026 о (б) 16:14. Отже, ухвала суду від 09.04.2026 отримана відповідачем 10.04.2026, з огляду на що строк на подання до суду відзиву на позовну заяву - до 27.04.2026 включно (з урахуванням того, що 25.04.2026- 26.04.2026 вихідні дні). Однак, означена заява по суті справи направлена до суду 30.04.2026 року (сформовано в системі "Електронний суд" 30.04.2026, тобто поза межами строку, встановленого судом.
Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 119 ГПК України суд має за власною ініціативою продовжити процесуальний строк. Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" по 4436/07 від 03 липня 2014 року зазначено, що "ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом". Враховуючи стадію розгляду справи, керуючись завданням господарського судочинства, визначеним частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, дотримуючись принципу рівності та забезпечення балансу інтересів учасників справи, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, для забезпечення можливості відповідачу сформувати заперечення проти позову, з метою правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, для надання можливості висловлення своєї позиції всіма учасниками справи, суд дійшов висновку, як виключний випадок, про продовження за власною ініціативою процесуального строку на подання відповідачем відзиву. 
Відзив з додатком долучено судом до матеріалів справи.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
Юрко Алла Миколаївна (позивач) мешкає у квартирі АДРЕСА_2 . КП "Житлокомсервіс" надає позивачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Згідно з твердженнями позивача, які містяться в позовній заяві відповідно до отриманих від відповідача рахунків, за особовими рахунком № НОМЕР_2 , нарахована заборгованість за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудиноквих територій) станом на 01.03.2017 року в сумі 5776,12 грн., станом на 08.09.2025 року в сумі 5021,49 грн. станом на 01.03.2026 рік 5264,79 грн. 
Як зазначає позивач, отримані послуги, останні 9 років сплачуються в повному обсязі з зазначенням виду послуг та періоду їх надання.
З огляду на вищезазначене, 14.09.2025 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості, яка була зареєстрована у відповідача.
27.09.2025 року позивачкою отримано відповідь відповідача від 25.09.2025 року за вих. № Ю-25/657307-03, в якій зазначено що списання безнадійної заборгованості, по якій минув трирічний строк позовної давності, є правом підприємства, а не обов`язком. Отже, відповідач на сьогодні не вбачає підстав для списання суми безнадійної дебіторської заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 . Надано також довідку про нарахування та сплату послуг по особовому рахунку № НОМЕР_2 (квартира АДРЕСА_2 ) за період з 01.07.2022 року по 15.09.2025 року.
Крім того, як зазнає позивач, стороною позивача було подано адвокатський запит з приводу встановлення розміру заборгованості за особовим рахунком №1000430943 за житлово - комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) станом на 01.03.2017 року.
14.02.2026 року було отримано відповідь на поданий адвокатський запит за вих.№1057/2/07-05 та витребувану інформацію, згідно якої заборгованість за житлово комунальні послуги (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) станом на 01.03.2017 року складає 5776,12 грн.
Як стверджує позивач, в даному випадку мають місце порушення прав позивачки як споживача вищезазначених комунальних послуг на списання заборгованості, по які минув строк позовної давності та актуалізації даних по особового рахунку по квартирі, де вона мешкає, відповідно невірне визначення ціни послуг на сьогодні через несписання даного боргу, що є порушенням прав споживачів відповідно до п.7 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послу, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг/
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону).
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.
Як зазначає позивач, остання мешкає у квартирі АДРЕСА_2 . Враховуючи зазначене, позивач користуються послугами з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.
За таких обставин, зобов`язання позивача оплатити послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
Звертаючись до суду з цим позовом, Юрко Алла Миколаївна вказує на пропуск строку позовної давності щодо стягнення з неї заборгованості.
Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Наведене дає підстави для висновку, що застосування строку позовної давності можливе у тому випадку, якщо відповідну заяву подано особою, до якої пред`явлені вимоги, строк позовної давності за якими сплив, тобто відповідачем у справі.
У даному випадку КП "Житлокомсервіс" із вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спірний період у судовому порядку не зверталося. А тому, посилання позивача на те, що заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території має бути скасована відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, не відповідає вимогам закону та є безпідставною, оскільки строки позовної давності можуть застосовуватись за клопотанням відповідача при розгляді судом спорів, у тому числі за вимогами кредиторів до боржників.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території підлягає списанню як безнадійна заборгованість на підставі п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України, з огляду на наступне.
Так, п.14.1.11 ст.14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.
Визнання заборгованості безнадійною покладено на суб`єкта господарювання, тобто кредитора.
Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 р. №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.
Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.
Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718.
Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.
Особовий рахунок позивача в КП "Житлокомсервіс" є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора.
Суд зазначає, що відносини, які виникли між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані приписами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1991 року № 572, а не Податковим кодексом України.
Отже, зазначені вимоги Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» не надають суду повноважень щодо зобов`язання відповідача списати виниклу у позивача заборгованість, як безнадійну.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частинами першою, другою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У пунктах 64- 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 зазначено, що суб`єктивне цивільне право є мірою можливої поведінки у правовідносинах, в яких існує уповноважена і зобов`язана сторона. Суб`єктивні права встановлюються правовими нормами, їх особливістю є здатність вимагати від зобов`язаної сторони певної міри поведінки, у тому числі, з використанням примусу держави.
Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Тобто законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як "суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому".
Розмежовуючи поняття прав та інтересів, Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначив, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення в межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.
Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.
Особа, яка звертається до суду з позовом, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц, Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, від 18 червня 2024 року у справі № 758/113/23.
При вирішенні спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові потрібно відмовити. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 та від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18).
Однак позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження будь - якого фактичного порушення її прав чи законних інтересів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд доходить висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Втім, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в дохід державного бюджету не стягується.
Керуючись нормами ст. 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 241, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Комунальне підприємство "Житлокомсервіс" (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, код ЄДРПОУ 34467793).
Повне рішення складено та підписано 08.06.2026. 

Суддя		В.О. Усатий