ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1388/26 Справа № 212/13392/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Феняк О. Р. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 травня 2026 року         м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Кучевасової А.В.,
за участю захисника адвоката   Сікори В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 07 листопада 2025 року о 15 годині 48 хвилин у м. Кривий Ріг, Криворізька дорога Р-74, ЕО 34, керував транспортним засобом ВАЗ 2105, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву обличчя, зіниці очей не реагують на світло, від проходження огляду у встановленому законодавством порядку для встановлення стану сп`яніння в медичному закладі КП КБЛПД ДОР відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження.
У клопотанні про поновлення строку вказує, що він не отримував повний текст постанови суду, а тому не міг подати апеляційну скаргу вчасно, виклавши в ній всі мотиви незгоди з рішенням суду. Про дану постанову дізнався лише 01.04.2026 року. Також зазначив, що є військовослужбовцем та бере участь у бойових діях.
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
На підставі викладеного вважаю за можливе визнати причину незначного пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року.
В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
У доповненнях до апеляційної скарги захисник адвокат Сікора В.Є. зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки таким істотним питанням:
- чи підтверджують відеозаписи саме факт керування транспортним засобом, а не лише подальший контакт поліцейських з особою; 
- чи є відеофіксація безперервною та чи охоплює вона ключові процесуальні дії; 
- чи були належно встановлені ознаки саме наркотичного сп`яніння; 
- чи було оформлено направлення на медичний огляд за чинною формою та із зазначенням необхідних реквізитів; 
- чи була відмова від огляду чіткою, однозначною та належно зафіксованою; 
- як співвідноситься висновок суду про застосування позбавлення права керування з наявною у матеріалах постановою за ч. 2 ст. 126 КУпАП щодо відсутності права керування; 
- яке правове значення має статус апелянта як військовослужбовця та повідомлення ним про необхідність прибуття до військової частини. 
Зауважує, що на долучених відеозаписах, за позицією сторони захисту, відсутні: момент руху транспортного засобу; момент безпосереднього керування транспортним засобом апелянтом; момент зупинки транспортного засобу поліцейськими; безперервний запис розвитку події від моменту виявлення транспортного засобу до складання матеріалів.
Вказує, що матеріали справи містять 4 окремі відеозаписи з бодікамер, однак вони не є суцільним і безперервним записом усіх істотних процесуальних дій. Особливо суттєвою є прогалина орієнтовно між 15:30 та 15:55, тобто саме у період, коли мали відбуватися ключові дії щодо пропонування огляду, роз`яснення прав, оформлення направлення, фіксації позиції особи та складання адміністративних матеріалів.
Наголошує, що з відеозаписів убачається, що підозра щодо можливого наркотичного сп`яніння формувалася не стільки на підставі об`єктивно зафіксованих ознак, скільки після перевірки інформації про попередні притягнення особи за ст. 130 КУпАП у 2019 році. Такий підхід є неприпустимим, оскільки попередні адміністративні матеріали не є ознакою стану сп`яніння у конкретний момент і не можуть замінити встановлення актуальних, чітких та передбачених Інструкцією ознак.
Зазначає, що суд першої інстанції не перевірив, хто саме виявляв ознаки, хто приймав рішення про направлення, хто роз`яснював порядок огляду та чи відповідає це змісту складених документів.
Стверджує, що наявне у матеріалах справи направлення, складене щодо ОСОБА_1 17.11.2025 року, не відповідає чинній на цю дату формі та має суттєві недоліки складання і заповнення.
Зауважує, що фраза «пишіть протокол» у такому контексті сама по собі не є безумовною, однозначною та належно оформленою відмовою від медичного огляду. Вона може свідчити про реакцію особи на дії поліцейських, нерозуміння процедури або небажання продовжувати дискусію, але не замінює встановленої законом процедури фіксації відмови.
Сторона захисту не стверджує автоматичної неможливості застосування ст. 130 КУпАП до військовослужбовця. Однак спеціальний статус особи та повідомлені нею обставини повинні були бути предметом судової перевірки. Невиклик ВСП, відсутність з`ясування факту виконання службового завдання та відсутність оцінки цих обставин свідчать про неповне з`ясування обставин справи.
Наголошує, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що він був своєчасно, реально та зрозуміло повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Посилання суду на те, що дата розгляду була зазначена у протоколі, не може вважатися належним повідомленням про судове засідання. Протокол про адміністративне правопорушення не замінює судової повістки або іншого належного повідомлення суду, не підтверджує фактичного отримання особою інформації про розгляд справи та не гарантує реальної можливості скористатися правом на захист.
Зауважує, що за змістом ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення спеціального права може застосовуватися лише до особи, якій таке право було надано. Якщо орган поліції вважав, що ОСОБА_1 не має права керування, суд мав перевірити цю обставину та надати їй належну правову оцінку. Невстановлення факту наявності або відсутності спеціального права унеможливлює обґрунтоване застосування додаткового стягнення, при цьому матеріали справи містять постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, та за участю захисника адвоката Сікори В.Є.
Заслухавши захисника адвоката Сікору В.Є., вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод і правових позицій, викладених у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, виявлення ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на вимогу поліцейського.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення документами та диском з відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів 475633, 475203.
Вказані докази досліджені судом апеляційної інстанції, є належними і допустимими, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт зупинки транспортного засобу та керування ним саме ОСОБА_1 .
Апеляційний суд наголошує, що норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом. Більше того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі усіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
В даному випадку, як вбачається з відеозапису поліцейських, після зупинки транспортного засобу поліцейські підійшли до водійського місця, на якому перебував ОСОБА_1 , тобто останній перебував за кермом автомобіля, який до того рухався. В подальшому поліцейські запитали, чи вживав ОСОБА_1 заборонену речовину, перевірили у останнього наявність ознак сп`яніння, зокрема реакцію зіниць очей. В подальшому поліцейський наголосив, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, та запропонував проїхати до закладу охорони здоров`я задля проходження відповідного огляду. На вказану пропозицію ОСОБА_1 відмовився, тому поліцейським наголошено, що для встановлення всіх фактичних обставин необхідно пройти відповідний огляд, а за відмову від його проходження передбачена адміністративна відповідальність та буде складений протокол, на що ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється, та на питання поліцейського вказав, що вчора вживав наркотичну речовину шляхом паління.
Апеляційний суд наголошує, що за час спілкування із поліцейськими та пропонування останньому пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 жодного разу не зазначив, що не керував транспортним засобом, при цьому весь час залишався за кермом.
Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено, хто саме керував транспортним засобом, на думку сторони захисту.
Отже, за сукупністю досліджених доказів факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності в апеляційного суду не виникає. Крім того, захисник в апеляційній скарзі не оспорює події, які на ньому зафіксовані, та не зазначає, які саме події не зафіксовані поліцейськими, що суттєво могло вплинути на встановлення істини у справі, а тому порушення суттєвої безперервності апеляційним судом не виявлено. Відсутність деяких проміжків фіксування в даному випадку не спростовує події, які зафіксовані на відеозаписі поліцейських та містять всі обов`язкові ознаки адміністративного правопорушення.
Отже, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування ним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, що встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського та не потребує проведення окремого огляду. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкування із водієм може вбачати ознаки сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги про проходження відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність проходження огляду для спростування або доведення перебування в стані сп`яніння.
Заперечення наявності ознак сп`яніння не є підставою для визнання огляду таким, що не відповідає встановленому порядку. Норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не встановлюють окремих критеріїв та вимог щодо виявлення ознак сп`яніння, а тому їх спростування можливе лише шляхом проходження водієм огляду. Крім того, під час спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 жодних заперечень або зауважень з цього приводу не висловив, а тому таку позицію апеляційний суд вважає способом захисту.
В даному випадку попередні притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення не вплинули на виявлення у останнього ознак наркотичного сп`яніння, спростувати які він міг шляхом проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
Твердження, що направлення на проведення огляду складено з порушенням вимог Інструкції, на думку апеляційного суду, не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 та є формальними. З поведінки ОСОБА_1 вбачається, що останній не мав бажання їхати до медичного закладу для проведення огляду, його рішення було виваженим та безсумнівним, а тому вручення йому направлення не могло вплинути та змінити його волевиявлення. Крім того, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, яким водій доставляється до закладу охорони здоров`я, а тому неналежний бланк направлення та некоректне його заповнення в даному випадку не вказує на порушення порядку проведення огляду та не виключає факт непогодження та небажання ОСОБА_1 проходити відповідний огляд.
Сторона захисту посилається на порушення порядку проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тобто спеціальним суб`єктом, та його огляд на стан сп`яніння повинен проводитись у спеціальному порядку, однак вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Статтею 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266-1 КУпАП, проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, проводиться на підставі ст. 266 КУпАП незалежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є саме водій.
Факт перебування ОСОБА_1 у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та, відповідно, протокол складено саме за ст. 130 КУпАП як щодо водія, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають проведення огляду, складення матеріалів про адміністративне правопорушення лише одним інспектором поліції. Кожен працівник патрульної поліції діє в межах наданих йому повноважень та має повноваження як на зупинку транспортного засобу, перевірку документів у водія, виявлення порушень та їх фіксування, як кожним окремо, так і екіпажем патрульної поліції в цілому.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Апеляційний суд також враховує те, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02, ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
В процесі доказування вини доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на вимогу поліцейського, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Інші доводи сторони захисту не вказують на порушення вимог закону, що, в свою чергу, потягло б визнання доказів недопустимими або вказувало б на відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Твердження про неналежне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи є неспроможними, оскільки поліцейськими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення встановлено дату розгляду справи в суді. Вказані дії прямо передбачені Інструкцією та вимогами до складання протоколу про адміністративне правопорушення, саме тому у протоколі наявна відповідна графа. Суд першої інстанції розглянув справу саме у призначені дату та час, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань не надіслав. Порушень права на захист та доступ до правосуддя за даних обставин апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд звертає увагу, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП як за своїм видом, так і за розміром є безальтернативним відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак суд не має правових підстав для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням підстав, на які посилається захисник.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Отже, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, задовольнити.
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА