П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12629/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Комар Павло Анатолійович 
Суддя-доповідач: Курко О. П. 
26 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П. 
суддів: Боровицького О. А.  Ватаманюка Р.В. 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
позивача: ОСОБА_1 , 
представника позивача: Шалагінова В.Г.,
представника відповідача: Хамходери О.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ про результати службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 та акт службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Полковник ОСОБА_1 займав посаду командира військової частини НОМЕР_2 з 24.02.2022 по 10.02.2024. Переведений до військової частини НОМЕР_3 .
У період з 16.09.2024 по 12.11.2024 аудиторською групою 3 територіального управління внутрішнього аудиту (далі – 3 ТУВА) було проведено внутрішній аудит військової частини НОМЕР_2 . За результатами внутрішнього аудиту складено аудиторський звіт від 10.12.2024 № 527/19/аз, у якому висвітлено виявлені порушення, зокрема: прийняття позивачем неефективного та недоцільного управлінського рішення щодо укладання договору про надання послуг з ремонту автотранспорту з ТОВ «ТУРБІВМАШБУД», а також нестачу матеріальних цінностей, отриманих на безоплатній основі від ТОВ «ДСофтвер». Водночас не всі рекомендації та пропозиції, зазначені в аудиторському звіті від 10.12.2024 № 527/19/аз, були виконані військовою частиною НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2025 № 72 було призначено комісію для приймання-передачі посади командира військової частини НОМЕР_2 . У ході роботи комісії виявлено низку розбіжностей між фактичною наявністю майна на складах та в підрозділах військової частини НОМЕР_2 , факти нестач, неприйняті управлінські рішення командиром військової частини НОМЕР_2 , а також невиконання рекомендацій і пропозицій, зазначених в аудиторському звіті від 10.12.2024 № 527/19/аз, що були висвітлені в актах №1, 2, 3 роботи комісії з прийняття і здавання посади командира військової частини НОМЕР_2 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2025 № 91 було призначено службове розслідування за фактами виявлених розбіжностей, нестач та неприйнятих рішень командиром військової частини НОМЕР_2 . 
У ході проведення службового розслідування, зокрема, були встановлені факти прийняття позивачем неефективного та недоцільного управлінського рішення щодо укладання договору про надання послуг з ремонту автотранспорту з ТОВ «ТУРБІВМАШБУД» на загальну суму 964 399,25 грн, а також прийняття позивачем за актом приймання-передачі та непроведення по бухгалтерському обліку товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ «Софтвер» та БО «БФ “ІТ ДЛЯ ПЕРЕМОГИ”», до військової частини НОМЕР_2 , а саме щебеню (різних фракцій) на загальну суму 998 700,00 грн. 
За результатами службового розслідування складено АКТ від 19.06.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 №55"Про результати службового розслідування" наказано командиру військової частини НОМЕР_2 направити матеріали службового розслідування в частині, що стосуються, зокрема, полковника ОСОБА_1 , до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 для вирішення питання про притягнення до матеріальної відповідальності за номенклатурою військової техніки у розмірі 321 466 грн. 42 коп. - за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом укладання договору про надання послуг з виконання ремонтних робіт автомобілів з перевищенням цін на запчастини та оплатою вартості робіт, що могли бути виконані силами військової частини НОМЕР_4 на безкоштовній основі, та за номенклатурою служби інфраструктурного забезпечення у розмірі 998 700 грн. - за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом нестачі майна служби інженерно-інфраструктурного забезпечення. 
Позивач не погоджується із актом службового розслідування від 19.06.2025, а також Наказом №55 від 03.07.2025 в частині, що стосується його, а тому звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що процедура прийняття оскарженого наказу в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності відбулася у відповідності до вимог чинного законодавства та відомчих нормативних актів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, відтак спірний наказ в частині, що стосується позивача є таким, що прийнятий у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому відсутні підстави для скасування такого. Вказане також стосується висновків Акту службового розслідування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою; знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички; знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно); додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягуються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія Дисциплінарного статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Згідно з частиною 2 статті 86 Дисциплінарного статуту № 551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608).
Пунктом 7 розділу І Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Частина 3 розділу ІІ Порядку № 608 передбачає, що службове розслідування проводиться для встановлення, зокрема, причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Розділом VIII Порядку № 608 визначено особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.
Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати:
наявність шкоди;
протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна);
умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Таким чином, військовослужбовець може бути притягнутий до матеріальної відповідальності за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Закону № 160-ІХ та Порядку № 608.
Загальний порядок проведення службового розслідування визначено розділом ІІІ Порядку № 608.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 Розділу III Порядку № 608).
Згідно з частиною шостою статті 8 Закону № 160-ІХ за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (пункт 5 розділу V Порядку № 608).
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додається всі матеріали службового розслідування.
Згідно з пунктом 3 розділу VIII Порядку № 608 до матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Таким чином, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, призначається службове розслідування, за результатами якого, у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Надаючи оцінку позовній вимозі щодо скасування акта службового розслідування від 19.06.2025 року в частині, що стосується ОСОБА_1 , судова колегія зазначає, що акт службового розслідування є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення. Незгода з його змістом здійснюється шляхом подання зауважень, заяв, клопотань, пропозицій щодо проведення службового розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення які подаються особам, які таке розслідування проводять.
Акт службового розслідування не є юридичною формою рішення командувача і сам по собі не породжує певних правових наслідків для військовослужбовця, не є актом індивідуальної дії та відповідно не підлягає оскарженню. А тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Стосовно визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 в частині, що стосується ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до преамбули Закону України від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ) цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Згідно ч.2 ст.11 Закону № 160-ІХ, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
Так, вказаним наказом, в частині, що стосується позивача, командира військової частини НОМЕР_2 зобов`язано направити матеріали службового розслідування щодо полковника ОСОБА_1 до нового місця служби військової служб НОМЕР_3 для вирішення питання про притягнення до повної матеріальної відповідальності за номенклатурою військової техніки у розмірі 321466,42 грн за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом укладання договору про надання послуг з виконання ремонтних робіт автомобілів з перевищенням цін на запчастини та оплатою вартості робіт, що могли бути виконані силами військової частини НОМЕР_4 на безкоштовній основі, та за номенклатурою служби інфраструктурного забезпечення у розмірі 998700 - за пряму дійсну шкоду, що була завдана шляхом нестачі майна служби інженерно-інфраструктурного забезпечення. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що оскаржуваним наказом лише направлено матеріали службового розслідування. Цей наказ не є дискреційним, так як прийнятий на виконання імперативної норми Закону №160-ІХ. Як позовна заява, так і апеляційна скарга не містять жодних доказів протиправності направлення матеріалів службового розслідування. При цьому, позивач та його представник стверджують на безпідставності притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності. Однак, під час судового засідання було встановлено, що станом на дату прийняття оскаржуваного наказу, військовою частиною, де зараз проходить службу ОСОБА_1 не було прийнято наказу щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності. 
Суд першої інстанції при ухваленні рішення не вірно визначив підстави прийняття оскаржуваного наказу. Не звернув уваги на те, що цим наказом позивача не було притягнуто до матеріальної відповідальності. Зазначений наказ за своєю правовою природою є проміжним, процедурним. Тому рішення суду 1-ї інстанції щодо правомірності висновків службового розслідування, які викладені в акті від 19.06.2025 стосовно позивача є передчасним, оскільки правомірність таких висновків має бути оцінена при прийнятті наказу про притягнення до матеріальної відповідальності та судом, у випадку оскарження такого наказу.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ про результати службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2025 в частині, що стосується ОСОБА_1 , про направлення стосовно нього матеріалів службового розслідування до нового місця служби військової служб НОМЕР_3 винесений відповідно до ч.2 ст.11 Закону № 160-ІХ, є правомірним, а тому не підлягає скасуванню. 
Таким чином, на підставі наведених доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, однак при формуванні цього висновку виходив з помилкових мотивів.
Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позову в цій частині є вірним. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року.
В решті - рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  
Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2026 року.

Головуючий	 		Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Ватаманюк Р.В.