Справа № 603/609/25
Провадження №2/603/28/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 червня 2026 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Гудкової Ю. Г.,
секретар судового засідання Сандалюк О. В., 
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Андрусенка І. Я., відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), представника відповідача - адвоката Ковалівського Б. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неї.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.08.2011 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області, після чого вона залишилась проживати разом із матір`ю ОСОБА_3 . Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дотепер позивач проживає з бабусею ОСОБА_4 , яка здійснює догляд за нею, займається її вихованням та забезпеченням, піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Батько - відповідач ОСОБА_2 тривалий час проживає за межами України, перший час після смерті матері підтримував зв`язок із нею, проте згодом перестав спілкуватися та вже більше п`яти років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її життям, станом здоров`я, успіхами у школі, захопленнями, досягненнями тощо, матеріально не допомагає. Водночас відповідачудостовірно відоме місце проживання дочки, йому не чинилися жодні перешкоди у спілкуванні. ОСОБА_2 не звертався до органів опіки та піклування та до правоохоронних органів з приводу будь-яких обмежень чи ненадання йому можливості бачитись із дочкою. Вважає, що вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від її виховання та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. З огляду на наведене, просить задовольнити позов.
У відзиві на позовну заяву (в інтересах відповідача діяла адвокат Тарчинська О. Я.) зазначено, що відповідач категорично заперечує проти задоволення позовної вимоги, вважає її необґрунтованою, передчасною та такою, що не відповідає найкращим інтересам дитини та фактичним обставинам справи. Посилається на те, що після смерті матері дочка відповідача залишилась проживати із бабусею ОСОБА_4 за домовленістю між ними, а також з мотивів гуманності, співчуття та необхідності забезпечення стабільного психологічного середовища для дитини. Проте відповідач не мав наміру ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не відмовлявся від дитини, не припиняв батьківського піклування. Навпаки, має стійке та послідовне бажання брати участь у житті доньки, підтримувати її морально та матеріально, сприяти її розвитку й майбутньому становленню. Зазначає, що певний період після смерті матері у них з дочкою були теплі та довірливі стосунки, зокрема, у 2019 році вона відвідала батька у Франції, де він проживає тривалий час. Однак у дитини сформувався тісний емоційний зв`язок із бабусею, що призвело до поступового сприйняття її як материнської фігури та формування негативного ставлення до батька. У подальшому дочка почала уникати спілкування з ним. Вважає, що така відстороненість є наслідком психологічного відчуження, зумовленого проживанням у складних психологічних умовах після смерті матері та результатом сильного емоційного впливу з боку дорослої особи.
Також у відзиві зазначено, що відповідач неодноразово намагався надавати матеріальну допомогу дитині - передавати кошти, подарунки, однак дочка та бабуся відмовлялися від отримання такої допомоги. Отже, відсутність систематичної допомоги була зумовлена не небажанням відповідача, а об`єктивною неможливістю її реалізації. Окрім того, представник відповідача звертає увагу на те, що ОСОБА_4 є особою похилого віку та з об`єктивних причин не зможе в подальшому повною мірою забезпечувати всі потреби дитини. Натомість відповідач має намір поступово відновлювати стосунки з донькою, забезпечувати їй як моральну, так і матеріальну підтримку. Позбавлення його батьківських прав вважає крайнім, непропорційним заходом, що не відповідає інтересам дитини та негативно вплине на взаємовідносини батька і дочки. З огляду на наведені обставини просить відмовити у задоволенні позову. 
У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Андрусенко І. Я. звертає увагу на те, щообов`язок піклуватись про дитину, зокрема після смерті матері, покладений саме на батька, тоді як вихованням  ОСОБА_1 займалася бабуся. Будучи єдиним законним представником своєї дочки, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не підтримував зв`язок із нею, не цікавився її життям, здоров`ям, захопленнями, досягненнями та іншими складовими, не проводив час, не намагався створити умови для проживання дочки разом із ним. Також зауважує, що відповідач не надав доказів того, що йому чинились перешкоди у спілкуванні із дочкою, він не звертався до органів опіки і піклування та не пояснив, які дії вчиняв для відновлення психоемоційного зв`язку із дитиною. Також не надав доказів своїх спроб надати матеріальну допомогу ОСОБА_1 . 
Окрім того, зазначає, що, на думку позивача, бажання батька відновити з нею зв`язок є нещирим та проявилося лише після ініціювання цього позову. Натомість бабуся є здоровою особою, працює та має можливість здійснювати догляд за внучкою. Також звертає увагу на те, що з позовом до суду звернулась саме ОСОБА_1 , що свідчить про небажання позивача відновлювати стосунки із батьком. Враховуючи наведені обставини, просить викладені у відзиві заперечення, які вважає голослівними, відхилити. 
У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача - адвокат Тарчинська Л. Я. пояснила, що відповідач не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці поведінки відповідача та не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилається на те, що рішення залишити дитину проживати із бабусею після смерті матері було обумовлене необхідністю забезпечення для дитини стабільного психологічного середовища після пережитої трагедії. Відповідач діяв з урахуванням інтересів дитини, зважаючи на її складний психологічний стан, а також, беручи до уваги глибину переживань бабусі, ненаполягав на зміні місця проживання дочки. Проте сам факт проживання дитини з бабусею не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Представник відповідача наголосила на тому, що позбавлення батьківських прав застосовується як крайній захід у тому випадку, коли ухилення від виконання батьківських обов`язків має свідомий, винний та систематичний характер, тоді як позивач не надав доказів, які б підтверджували таку поведінку. Окрім того, після смерті матері між сторонами зберігались довірливі стосунки, а подальше ускладнення взаємин між ними не може розцінюватись як свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а зумовлене тривалим проживанням дитини в іншому середовищі та психологічними наслідками сімейної трагедії. 
Також звертає увагу на те, що відповідач неодноразово намагався передати кошти та подарунки, однак така допомога не приймалася. Водночас сам факт відсутності систематичної матеріальної допомоги не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. Зазначає, що твердження позивача про нещирість намірів відповідача є виключно припущенням позивача та не підтверджені жодними доказами. Також позивач не довела того факту, що збереження правового зв`язку між батьком і нею суперечитиме її інтересам. У зв`язку з наведеним, просить доводи, викладені у відповіді на відзив, визнати необґрунтованими.

Позивач  ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому, суду пояснила, що батько був повністю відсутній у її житті, вони ніколи не проживали разом, він не проводив із нею час. Спілкування між ними тривало лише протягом 2017 - 2019 років. Так, після смерті матері відповідач підтримував стосунки із нею до 2019 року, при цьому він не приділяв їй достатньо уваги та не виконував належним чином батьківські обов`язки. Одного разу на її прохання відвідати Діснейленд вона приїхала до батька у Францію, де він проживає, проте під час цієї подорожі родичі відповідача погано із нею поводились, ігноруючи її базові потреби, бажання та інтереси, ображали та принижували, на що батько належним чином не реагував. Брат відповідача видалив із її телефону усі фотографії матері. У подальшому усе це негативно вплинуло на її психічний стан. У 2019 році водній із розмов вона поділилась із батьком, що їде з бабусею на відпочинок у Одесу, проте відповідач не виявив належного розуміння і підтримки. Після цього вони перестали спілкуватись. Ні він, ні його батьки при зустрічі, не контактували із нею. Після 2019 року ОСОБА_2 не намагався зв'язатись із нею, ніяким чином не підтримував стосунки, не цікавився її життям, навчанням, не надавав матеріальної допомоги, не дарував подарунки, не вітав зі святами. Зауважила, що після того, як почалась війна, батько не поцікавився її емоційним станом, не запропонував приїхати до нього. Також він не цікавився її здоров'ям, не брав участі у лікуванні, у всьому її забезпечувала бабуся. У зв'язку з цим хоче, щоб саме бабуся стала її опікуном, що надасть їй більше можливостей та прав відносно неї, оскільки на даний момент існують юридичні труднощі та перешкоди при оформленні документів. Зазначила, що не бажає відновлювати стосунки із батьком, тому просить позов задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї.
Представник позивача - адвокат Андрусенко І. Я. у судовому засіданні позов вважає підставним, суду додатково пояснив, що після розірвання шлюбу між батьками позивач залишилась проживати із матір`ю та бабусею. Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею опікується бабуся ОСОБА_4 , із якою вона і проживає. До 2019 року з боку відповідача були спроби налагодити спілкування із дочкою, однак після поїздки у Францію, де на позивачку чинився психологічний тиск з боку родичів відповідача, зв'язок із батьком був втрачений.  ОСОБА_2 було відоме місце проживання дочки, жодних перешкод у спілкуванні йому ніхто не чинив, однак активних дій для відновлення спілкування з його боку не було. Після початку війни відповідач також жодним чином не цікавився життям дочки та не подбав про її безпеку. ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, не забезпечує базові потреби своєї дитини. Догляд за дівчинкою здійснює бабуся, яка замінила їй матір і батька. У них виникають певні юридичні питання, оскільки батько, який є єдиним законним представником дитини, проживає за кордоном, а тому бабуся ОСОБА_4 хоче офіційно оформити піклування над онукою ОСОБА_1 . Позивач не має намірів відновлювати спілкування з батьком, а тому просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що не погоджується із твердженнями дочки про те, що він не брав участі у її житті. Із її матір`ю спільне життя у них не склалося, однак він підтримував зв`язок із дитиною і надалі має бажання налагодити відносини. Стверджує, що неодноразово передавав дочці кошти, купував речі, зокрема, купив телефон, оскільки прагнув спілкуватись із нею. Окрім того, він проводив час із дитиною, брав її на прогулянки, проте всі його вчинки оцінювались негативно. Після поїздки дитини у Францію він і його батьки продовжували спілкуватись з ОСОБА_1 , проводили разом час, купували їй речі, планували наступні зустрічі та намагались підтримувати зв`язок, проте позивач сама уникала комунікації із ними. Визнав той факт, що спілкування між ними принизилося після 2019 року. Він не наполягав на спілкуванні через те, що не хотів створювати проблеми для дочки і спричиняти їй стрес. Також йому чинились перешкоди у спілкуванні з дочкою, так як мали місце негативні висловлювання з боку її бабусі. Окрім того, повідомив, що аліменти не сплачує, надавав кошти її матері на потреби дитини, а також до 2019 року купував речі. Зазначив, що в подальшому буде намагатись налагодити відносини із дитиною. Із питанням щодо надання згоди для вирішення юридичних питань позивач до нього не зверталась, перешкод у вирішенні таких питань він не чинив. З огляду на наведені обставини, просить відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача - адвокат Тарчинська Л. Я. у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, зауважила, що позов поданий з метою оформлення в подальшому опікунства бабусі над внучкою. Так, мали місце труднощі в оформленні банківської картки, на яку позивачу зараховуються кошти у зв`язку із втратою годувальника. Однак із вказаною проблемою дочка до відповідача не зверталась, а батько, у свою чергу, сприяє вирішенню будь-яких юридичних питань. Посилається на те, що думка позивача сформувалась під впливом дорослих, а відстань негативно вплинула на відносини батька і дочки. ОСОБА_2 намагається відновити спілкування з дитиною та хоче брати активну участь у її житті. Позов вважає безпідставним, так як відповідач вживає всіх необхідних заходів для налагодження взаємовідносин із дочкою та не чинить перешкод у вирішенні юридичних питань. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Монастириської міської ради Тернопільської області не забезпечили явку представника у судове засідання, проте подали клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги просять задовольнити. 
Представник третьої особи - ОСОБА_5 у попередньому судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки, позов ОСОБА_1 вважає підставним, суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 систематично свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час, а саме з 2019 року. Також зауважила, що з 2020 року ОСОБА_2 не звертався до органу опіки і піклування щодо вчинення йому перешкод у спілкуванні зі своєю дитиною. 

Ухвалою суду від 01.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї.
Протокольною ухвалою суду від 19.03.2026 року задоволено заяву представника позивача про поновлення строку для подання доказів та долучено до матеріалів справи копії документів, на підставі яких складено висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_1 .
Протокольною ухвалою суду від 19.03.2026 року задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання доказів та долучено до матеріалів справи скріншоти переписки між відповідачем та дочкою у застосунку WhatsApp.
Ухвалою суду від 19.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті, також задоволено заяву представника позивача про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Окрім того, цією ухвалою задоволено заяву представника відповідача про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Протокольною ухвалою від 01.05.2026 року суд за заявою представника позивача поновив строк для подання доказів та долучив до матеріалів справи надані докази. 

Судом установлено такі обставини. 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.08.2011 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_1 (позивач), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 25.06.2024 року. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 11.08.2017 року, матір позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 246 від 04.08.2025 року, виданою виконкомом Монастириської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказані відомості підтверджуються довідкою № 247 від 04.08.2025 року, виданою виконавчим комітетом Монастириської міської ради Тернопільської області, зі змісту якої також видно, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за вказаною вище адресою спільно з бабусею ОСОБА_4 , яка займається вихованням та доглядом онуки, оскільки матір дівчинки померла, а батько тривалий час не з`являється в селі.
Згідно з характеристикою № 01-19/46 від 20.08.2025 року, виданою Висоцьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Монастириської міської ради, ОСОБА_1 навчається у школі з першого класу. Мати дитини померла у 2017 році, з тих пір ОСОБА_1 проживає з бабусею, яка приділяє належну увагу вихованню внучки, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько дитини ОСОБА_2 проживає і працює у Франції з 2011 року, в школі не буває, не цікавиться життям, навчанням та здоров`ям дочки. 
Як видно зі змісту відповіді Служби у справах дітей Монастириської міської ради № 300/02-01 від 11.09.2025 року, ОСОБА_2 з 2021 року не звертався до органу опіки і піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до відповіді начальника відділення поліції № 2 Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 127155-2025 від 09.09.2025 року, адресованої адвокатові Андрусенкові І. Я., ОСОБА_2 , житель с. Високе Чортківського району, у період з 2017 року по теперішній час не звертався до відділення поліції № 2 (м. Бучач) та сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Монастириська) з приводу здійснення йому перешкод у спілкуванні з його дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Монастириської міської ради Тернопільської області № 5 від 20.01.2026 року, орган опіки та піклування, виконавчий комітет Монастириської міської ради, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 . 
Зі змісту вищевказаного висновку убачається, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу діє всупереч інтересам дочки ОСОБА_1 , чим позбавив її права на належне батьківське виховання та утримання. 
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на яке було винесено питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 , остання повідомила, що протягом тривалого часу проживає із бабусею, яка забезпечує її усім необхідним. Батько не цікавиться її життям, не піклується про розвиток, не бере участі у вихованні та є чужою людиною для неї.
ОСОБА_2 на засіданні комісії (в режимі відеозв`язку) підтвердив, що протягом тривалого часу не брав участі у вихованні та утриманні доньки, проте категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Він двічі робив спроби передати посилки дитині, проте мати та бабуся дитини відмовилися від них.
Представник позивача також долучив до матеріалів справи копії документів, на підставі яких складено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_1 .
Згідно з актом обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_1 від 11.12.2025 року вона забезпечена необхідними умовами для проживання, навчання та розвитку. Вихованням і забезпеченням ОСОБА_1 займається її бабуся ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 протягом тривалого часу самоусунувся від виховання та утримання доньки. 
На підтвердження того факту, що номер телефону, по якому відповідач протягом 2018-2019 років спілкувався із дочкою, не змінювався з 2006 року, представник позивача долучив до матеріалів справи роздруківку із мобільним номером НОМЕР_5. 
Також, як видно з матеріалів справи, 16.03.2026 року позивач звернулася до Служби у справах дітей із заявою посприяти їй в отриманні державної допомоги - пенсії з у зв`язку з втратою годувальника (матері), яку вона на момент звернення не отримувала вже протягом дев`яти місяців.
Як пояснили учасники справи суду, строк дії банківської картки, на яку надходили кошти, закінчився, а бабуся, яка фактично опікується дитиною, не уповноважена одержати нову картку для таких потреб. 
На підтвердження того, що позивач не користувалась вищевказаними коштами (пенсією), які надходила та зберігалась на банківському рахунку ОСОБА_2 , представник позивача долучив виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 01.07.2025 року до 20.03.2026 року.
У свою чергу, на підтвердження заперечень проти позову та того факту, що відповідач намагається налагодити спілкування з дочкою (позивачем), пропонує їй допомогу та підтримку, до матеріалів справи долучено скріншоти переписки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у застосунку WhatsApp.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивача, надала показання про те, що батько ОСОБА_1 , а також її дідусь та бабуся зі сторони батька, були відсутні у її житті. Приблизно в 2011-2012 роках ОСОБА_2 покинув сім`ю, і з того часу вона його разом із дочкою не бачила. Відповідач перебуває за кордоном, однак до повномасштабного вторгнення навідувався в Україну. Позивач проживає разом із бабусею, яка займається її вихованням та забезпечує усім необхідним. Пояснила, що жодного разу не бачила, щоб родичі з боку батька відвідували дитину, а також не була свідком того, щоб бабуся ОСОБА_4 перешкоджала їхньому спілкуванню. Про те, чи намагався батько зв`язатись із дочкою, їй не відомо. Зі слів бабусі і дитини знає, що відповідач не спілкувався із ОСОБА_1 , не цікавився її життям, нічого їй не передавав і не дарував.
Свідок ОСОБА_4 , яка є бабусею позивача, суду пояснила, що протягом багатьох років ОСОБА_2 умисно ухилявся від виконання батьківських обов`язків, ігнорував свою дитину. Відповідач у 2010 році перебував у Польщі, а із 2011 року проживає у Франції. Із самого народження ОСОБА_1 і дотепер вона опікується дитиною, так як матір позивачки хворіла і у 2017 році померла. Батьки розлучилися, коли дитині було два роки. У перші роки життя дитини відповідач надавав певну матеріальну допомогу, хоч і в недостатньому розмірі. У 2017 році померла її дочка (мати позивача) ОСОБА_3 , проте відповідач не виявив бажання забрати дочку до себе, тому онучка залишилась проживати із нею. Заперечує твердження ОСОБА_2 про їхню домовленість про місце проживання дитини з нею, вважає, що відповідач свідомо не забрав дочку до себе, оскільки це призвело б до істотних змін у його житті, вимагало б додаткових матеріальних витрат, створення належних умов життя дочки, а також зумовило б покладення відповідальності за її життя і здоров`я на нього, натомість відповідач займався власним особистим життям. Також повідомила, що після смерті ОСОБА_3 просила його надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме у Францію, де хотіла працювати і проживати разом із внучкою, а також, щоб мати можливість подорожувати разом із нею. Проте ОСОБА_2 такого дозволу не надав. Стверджує, що батько не проводив із дочкою час навіть тоді, коли, приїхавши з-за кордону додому ще до війни, взяв її одного разу до себе на Різдво, проте залишив зі своїми батьками та пішов святкувати, а зранку наступного дня, не попрощавшись, поїхав у Францію. Після початку повномасштабного вторгнення він не запропонував забрати дочку до себе. Зазначає, що ніколи не забороняла відповідачу та його родичам спілкуватись із дитиною, проте вони не цікавились життям ОСОБА_1 , лише зрідка брали її до себе. Щодо поїздки у Францію до батька у 2019 році заначила, що у внучки залишились лише негативні враження від подорожі, оскільки відповідач належним чином не приділяв їй час, ігнорував її бажання, не забезпечив належні умови проживання, харчування, відповідно до її віку, потреб та стану здоров'я. Матеріальної допомоги їй ніхто не надавав, у період з 2017 року до 2019 року  ОСОБА_2 передав дочці деякі речі (вживаний мобільний телефон, золотий кулон, іграшки, його батьки придбали велосипед і валізу), однак коштів на утримання дитини не давав. Аліменти відповідач не сплачував, оскільки вони не звертались із цим питанням.
Також зауважила, що возила внучку ОСОБА_1 декілька разів на море в Одесу з метою її оздоровлення та розвитку, де вони відвідували цікаві місця та заходи, оскільки поїхати за кордон вони не могли через відсутність дозволу батька. Проте, коли позивач повідомила ОСОБА_2 про їхню чергову поїздку в Одесу, відповідач відреагував у зневажливій формі. Звертає увагу на те, що внучка не отримувала соціальної допомоги з 01 липня 2025 року, оскільки банківська картка була заблокована, однак її батько не знав про це, так як не цікавився життям дитини. 
Свідок також звернула увагу, що з 2019 року батько жодним чином не намагався передати дочці кошти, подарунки, посилки, не вітав її зі святами. Водночас йому відомий номер зазначеної вище банківської картки, а також адреса її проживання. Зазначила, що у ОСОБА_1 є проблеми зі здоров'ям, а лікуванням, обстеженням та усіма питаннями щодо забезпечення дитини займалася лише вона. Жодних перешкод у спілкуванні з дочкою відповідачу не чинила. Вважає, що відповідач з часу подання позову також не вжив необхідних заходів для налагодження відносин із позивачем, а відновити зв`язок батька і дочки на даний час є неможливим. Рішення звернутись із позовом про позбавлення батьківських прав позивач прийняла самостійно. Вважає, що звернення до суду із цим позовом є усвідомленим рішенням дитини, а позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам її онуки.
Свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача, надала суду показання про те, що вихованням дівчинки займається тільки бабуся, вона повністю опікується нею, дбає про здорове харчування дитини, займається її лікуванням, навчанням. ОСОБА_2 та його батьки не навідуються до дитини, зі слів бабусі ОСОБА_4 знає, що відповідач із дочкою не підтримує зв'язок.Ні відповідач, ні його родичі ніколи не були присутні на дні народженні ОСОБА_1 , не дарували їй подарунки. Зазначила, що не була свідком того, щоб  ОСОБА_4 перешкоджала спілкуванню відповідача з дочкою ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача, надала суду показання про те, що після смерті матері ОСОБА_1 проживає разом із бабусею, яка займається всебічним розвитком дитини, лікуванням, подорожує із нею, купує усе необхідне. ОСОБА_2 із дочкою не спілкується, зі святами не вітає, подарунки не передає. Повідомила, що ніколи не бачила, щоб батько проводив час із дочкою. Також до позивача ніколи не навідувались його родичі та не спілкувались із нею. Водночас ОСОБА_4 ніколи цьому не перешкоджала. Їй відомо, що ОСОБА_1 відвідувала батька у Франції, однак після поїздки залишилася незадоволеною.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є рідною сестрою відповідача, суду пояснила, що, на її думку, відповідач належним чином виконував свої батьківські обов'язки. Після смерті матері позивача він спілкувався та проводив час із дочкою до 2019 року, проте через те, що він знаходиться за кордоном, а також через опір зі сторони доньки, це було рідко. Дочка не бажала підтримувати контакт із батьком, тому дізнатись щось більше про її життя він не мав можливості. Зазначає, що з боку матері позивача були перешкоди у спілкуванні відповідача з дочкою, проте у них в цей час були теплі відносини. Вважає, що на взаємини між сторонами вплинула бабуся ОСОБА_4 , яка негативно характеризувала батька та чинила тиск на внучку. Однак ОСОБА_2 хотів спілкуватись із дитиною, дізнавався про неї від батьків, односельчан. Окрім того, їй відомо, що відповідач допомагав матеріально дочці, передавав посилки. Стверджує, що з боку відповідача були спроби передавати деякі речі для доньки, зокрема, одяг, однак ці речі або повертали, або викидали. Також вважає, що відповідач не несе загрози для дочки, навпаки, він піклувався про неї, допомагав фінансово, з ніжністю ставився до дитини. Зі слів відповідача їй відомо, що останній намагався спілкуватись із дочкою, телефонував їй, однак позивач не відповідала, а згодом телефон був заблокований. Також зазначає, що позивач уникала зустрічі і спілкування з родичами батька.
Свідок ОСОБА_10 , який є батьком відповідача, суду пояснив, що, на його думку, бабуся позивача - ОСОБА_4 негативно впливає на онуку та на їхні стосунки із батьком. Повідомив, що між сторонами були хороші взаємини до 2019 року, дочка відвідувала ОСОБА_2 у Франції, де вони святкували її день народження. Він також підтримував зв'язок із внучкою, купував їй речі, зокрема, велосипед та валізу, пропонував свою допомогу. Однак пізніше спілкування припинилося. Свідок характеризує ОСОБА_2 з позитивного боку. Зазначає, що останній хоче спілкуватись із дочкою, він цікавиться у них її життям, навчанням. 
Свідок вважає, щовідповідачу чинились перешкоди у спілкуванні із дочкою, що позбавляло його можливості підтримувати із нею зв'язок. Також зазначив, що про ситуацію із блокуванням картки йому не було відомо, позивач до нього не зверталася. Коли дізнався від органу опіки та піклування, він вирішив усі проблеми та пропонував передати картку внучці, однак остання відмовилась від особистої зустрічі та наполягала передати її через представника банку. Окрім того, стверджує, що і він, і відповідач здійснювали спроби телефонувати позивачу, однак не могли із нею зв`язатись. Зауважує, що відповідач готовий забрати дочку до себе в будь-який час, а він, як дідусь, готовий матеріально підтримувати позивача, якщо вона виявить бажання. 
Водночас свідок заявив, що йому не відомо, чи намагався  ОСОБА_2 відвідати дочку під час перебування в Україні після 2019 року та яким чином він намагався налагодити відносини із нею, чи надавав матеріальну допомогу дитині. Проте відповідач телефонував до позивача, але вона не відповідала або спілкувалась через бабусю. З 2019 року до 2025 року він із внучкою не спілкувався, матеріальної допомоги не надавав, оскільки ОСОБА_1 не бажала із ним контактувати, і він також ініціативу не проявляв.
Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 , яка є матір'ю відповідача, надала показання про те, що думка позивача, а також її поведінка і небажання спілкуватись із батьком та родичами з його сторони зумовлені негативним впливом бабусі з боку матері - ОСОБА_4 . До 2019 року у них були теплі близькі стосунки із внучкою, вона приходила до них у гості, вони разом проводили час. Зазначає, що і вона, і відповідач цікавляться життям, навчанням, інтересами дитини, вони прагнули спілкуватись із нею, неодноразово їй телефонували, однак не могли із нею зв`язатись.
Також свідок звертає увагу, що до 2019 року відповідач неодноразово намагався передати посилки дочці, купував деякі речі, зокрема одяг, однак їх не приймали.З 2019 року посилки не передавав. Зазначає, що завжди готові матеріально допомогти позивачу, коли вона висловить бажання.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 та ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
У силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
Як неодноразово зазначав у свої практиці Верховний Суд, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері.
Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові від 26.01.2022 року (справа № 203/3505/19) Верховний Суд виснував, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.
Як убачається з постанові Верховного Суду від 26.04.2022 року у справі № 520/8264/19, колегія суддів погодилася з висновками судів про те, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому судами правильно враховано, що такі життєві умови були обрані відповідачем після народження дітей, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.
У силу ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року) вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» ЄСПЛ зауважив, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могти б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини, можуть в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав, в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає за кордоном (з 2011 року у Франції), будучи достовірно обізнаним про тяжку життєву ситуацію доньки, викликаною смертю матері, не вжив заходів для забезпечення догляду за дитиною. 
Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, матеріально не допомагав. Після смерті матері позивач  ОСОБА_1  залишилася проживати разом із бабою по материнській лінії та, як визнав сам відповідач, у складних психологічних умовах після сімейної трагедії. Батько, в свою чергу, не подбав про психоемоційний стан та про безпеку своєї дочки. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він не забрав малолітню  ОСОБА_1 до себе за домовленістю та із міркувань гуманності і співчуття до бабусі, та звертає увагу на те, що обов`язок виховувати дитину покладається саме на батьків, а інтереси дитини в кожному випадку мають превалювати над інтересами дорослих. 
Як установлено під час судового розгляду, після 2019 року відповідач також не доклав достатніх зусиль для підтримання тісного емоційного зв`язку із дочкою, не брав участь у її вихованні та становленні як особистості, не надавав їй моральної підтримкита матеріальної допомоги. Натомість ОСОБА_4 створила належні умови для фізичного та духовного розвитку дитини. 
Під час розгляду справи відповідач здійснював спроби налагодити взаємини із дочкою, висловлював бажання брати участь у її вихованні, заперечував проти позбавлення його батьківських прав та у квітні 2026 року надав матеріальну допомогу в розмірі 6000 грн, проте суд, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, не вважає цього достатнім для відмови у позові.
Долучені до матеріалів справи роздруківку сторінки із соціальної мережі на ім`я ОСОБА_12 та роздруківку фотознімка відповідача ОСОБА_2 суд відкидає, як такі, що не мають доказового значення. 
Визначаючись із позовом, суд ураховує те, що малолітня дитина після смерті матері залишилася без батьківського піклування, а встановлені під час судового розгляду обставини переконують суд у тому, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не вжив достатніх заходів для налагодження взаємовідносин із дочкою, не забезпечив належним чином піклування про неї. 
За вказаних обставин, дослідивши та проаналізувавши докази у справі, давши оцінку належності, допустимості та достатності кожного доказу окремо, а також взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, виходячи з найкращих інтересів дитини (позивача) та з урахуванням її думки, суд вважає, що позов слід задовольнити. 
У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач не цікавився життям та здоров`ям дитини, її розвитком і вихованням, тобто свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком його винної поведінки та є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає до задоволення.
Водночас суд роз`яснює, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
У силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1211,20 грн судового збору. 
Керуючись ст. ст. 7, 141, 164 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058433. 
Повне рішення суду складено 25.06.2026 року. 

Головуючий суддя          Ю. Г. Гудкова