ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 липня 2026 року	Справа №215/2494/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.04.2026 року до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, в якій позивач просить суд:
- встановити наявність компетенції (повноважень) Криворізької міської ради при отриманні заяви від 30.05.2025 року вх. 191 створювати штучні перешкоди для надання запрошення на сесію ради та визнати такі перешкоди протиправною бездіяльністю, а таку процедуру протиправною діяльністю та зобов`язати діяти до правової позиції ст. 59 Конституції України при повторному її розгляді.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному розгляді звернення позивача від 30.05.2025 року вх. 191, порушенні встановленого законом порядку його розгляду та невиконанні обов`язку щодо надання вмотивованої відповіді або направлення звернення за належністю відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян». Зазначена бездіяльність суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, якою встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Крім того, порушено гарантії, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», зокрема щодо обов`язку своєчасного та повного надання відповіді на запит, що є складовою принципу відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень. Внаслідок таких дій (бездіяльності) позивач був позбавлений можливості отримати належну адміністративну відповідь та ефективно реалізувати свої конституційні права на звернення та захист, гарантовані ст. 40 Конституції України. Відсутність належного реагування з боку відповідача свідчить про порушення принципів законності, добросовісності та належного урядування, що відповідно до практики Верховного Суду є підставою для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити визначені законом дії.
07.04.2026 року ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області адміністративну справу №215/2494/26 за вказаним позовом передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду виходячи із приписів ст. ст. 20, 29 КАС України.
29.04.2026 року справа №215/2494/26 надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 року зазначена вище справа розподілена та передана судді Пруднику С.В.
04.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Криворізької міської ради: інформацію про те, чи приймалось рішення (відповідь) за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх. 191; в разі прийняття рішення (відповіді) за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх. 191 – подати до суду. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 29.05.2026 року. Судом попереджено Криворізьку міську раду про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
27.05.2026 року від Криворізької міської ради до суду надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що відповідно до листа Управління по роботі зі зверненнями громадян виконавчого комітету Криворізької міської ради №7-23/20-02-13/62 від 25.05.2026 року до управління заява ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх. 191 не надходила, тому відсутнє рішення (відповідь) щодо наслідків розгляду вищевказаної заяви. Крім того, Управлінням електронної комунікації з громадою «Контакт-центр 1520» виконкому Криворізької міської ради проінформовано, що до електронного сервісу «Контакт-сервіс 1520» виконкому Криворізької міської ради заяви від ОСОБА_1 не надходили (лист №7/33-30/656 від 25.05.2026 року).
04.06.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, в якому позивач зазначила, що підтримує подані позовні вимоги у повному обсязі, вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, заперечує проти викладених у клопотанні відповідача обставин, а також просить суд розглянути справу за наявними у матеріалах доказами та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, позивач просила суд кваліфікувати клопотання, як відмову відповідача надати відзив на позов в строк, а при відмові в клопотанні, продовжити строк після надання усіх додатків для подання відповіді на відзив.
Суд, розглянувши клопотання позивача про кваліфікацію поданих відповідачем пояснень як відмови від подання відзиву на позовну заяву у встановлений процесуальним законом строк та про надання додаткового строку для подання відповіді на відзив, встановив наступне.
Відповідно до положень КАС України, зокрема ч. 6 ст. 162 КАС України, У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом встановлено, що відповідач подав клопотання, яке містять його позицію щодо предмета спору та обставин, викладених у позовній заяві, що свідчить про реалізацію ним права на захист у судовому процесі.
Відповідно до принципів змагальності сторін та диспозитивності адміністративного процесу (ст. 9 КАС України), суд не наділений повноваженнями кваліфікувати процесуальні дії сторони як «відмову від подання відзиву» у спосіб, що тягне автоматичні процесуальні наслідки, не передбачені законом.
Суд також враховує, що надання додаткового строку для подання відповіді на відзив є процесуальним правом сторони, однак його застосування можливе лише за умови наявності відповідного відзиву та необхідності реалізації права на відповідь, що у даному випадку не є належним чином обґрунтованим.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не ґрунтується на вимогах чинного процесуального законодавства та задоволенню не підлягає.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 30.05.2025 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Криворізької міської ради із заявою, в якій зазначила, що їй, на її думку, не забезпечується належне право на отримання лікарських засобів на безоплатній основі відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 №1303.
У зазначеній заяві позивач також просила забезпечити виписування безоплатних рецептів на необхідні лікарські засоби для лікування наявних хронічних захворювань, надати роз`яснення щодо порядку застосування положень чинного законодавства у сфері забезпечення лікарськими засобами, а також вжити заходів для належної організації її медичного забезпечення в межах компетенції закладу охорони здоров`я.
У даній заяві зокрема позивач просила:
1. надати належно засвідчену виписку діагнозу хвороби очей і там зазначити протипоказання на Сепсивіт;
2. надати належно завірені три копії цієї заяви ОСОБА_1 з реєстраційними номерами;
3. надати запрошення з повідомленням про повноваження осіб, які розглядатимуть заяву ОСОБА_1 від 30.05.2025 року, а після розгляду її, висновки викласти в наказі.
4. вжити заходів для вирішення питання місцевого значення в межах ст. 144 Конституцією України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 року №1303, п. 22 ч. 1 ст. 26, пп. 3 п «б» ст. 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" для соціального забезпечення ОСОБА_1 , як ОНКО хворої при амбулаторному лікуванні безоплатними рецептами;
5. частково загладити моральні страждання ОСОБА_1 сумою у 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 3028 грн. х 1000 = 3 028 000 грн.;
6. розгляд заяви на сесії Криворізької міської ради, де зобов`язати ОСОБА_2 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 тлумачити додаток №2 постанови КМУ від 17.08.1998 року №1303 відповідно до вимог ст. 3, 22, 28, 49, 92 Конституції України.
7. дисциплінарного стягнення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;
8. дисциплінарного стягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_9 ;
9. Видати безоплатні рецепти, які повертає ОСОБА_1 від 18.01.2025 року №14 і № 15 на настоянку пустирника і гльоду.
Відповідно до листа виконавчого комітету Криворізької міської ради управління по роботі зі зверненнями громадян від 22.05.2026 року №7-20/19/532, Розглянувши лист щодо Ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року по справі №215/2494/26, повідомляємо таке. До управління заява ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх.191 не надходила, тому відсутнє рішення (відповідь) щодо наслідків розгляду вищевказаної заяви.
27.05.2026 року від Криворізької міської ради до суду надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що відповідно до листа Управління по роботі зі зверненнями громадян виконавчого комітету Криворізької міської ради №7-23/20-02-13/62 від 25.05.2026 року до управління заява ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх. 191 не надходила, тому відсутнє рішення (відповідь) щодо наслідків розгляду вищевказаної заяви. Крім того, Управлінням електронної комунікації з громадою «Контакт-центр 1520» виконкому Криворізької міської ради проінформовано, що до електронного сервісу «Контакт-сервіс 1520» виконкому Криворізької міської ради заяви від ОСОБА_1 не надходили (лист №7/33-30/656 від 25.05.2026 року).
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті пред`явлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною 1 ст. 1 Закону №393 передбачено право громадянина України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).
Визначення «заяви» (клопотання) міститься у ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» та означає, що звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст. 4 цього Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Статтею 7 Закону №393 передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до статті 16 Закону №393 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до ст. 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідаютьзаконуабо іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє дійти висновку, що кожен громадянин в разі порушення його законних прав має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Суд звертає увагу, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою та під час розгляду справи не надала суду ані доказів звернення до Криворізької міської ради із заявою від 30.05.2025 року вх. 191, ані доказів отримання її відповідачем.
Разом з тим, суд ухвалою від 04.05.2026 року витребував від відповідача зазначені докази.
Відповідно до листа виконавчого комітету Криворізької міської ради управління по роботі зі зверненнями громадян від 22.05.2026 року №7-20/19/532, Розглянувши лист щодо Ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року по справі №215/2494/26, повідомляємо таке. До управління заява ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх.191 не надходила, тому відсутнє рішення (відповідь) щодо наслідків розгляду вищевказаної заяви.
27.05.2026 року від Криворізької міської ради до суду надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що відповідно до листа Управління по роботі зі зверненнями громадян виконавчого комітету Криворізької міської ради №7-23/20-02-13/62 від 25.05.2026 року до управління заява ОСОБА_1 від 30.05.2025 року вх. 191 не надходила, тому відсутнє рішення (відповідь) щодо наслідків розгляду вищевказаної заяви. Крім того, Управлінням електронної комунікації з громадою «Контакт-центр 1520» виконкому Криворізької міської ради проінформовано, що до електронного сервісу «Контакт-сервіс 1520» виконкому Криворізької міської ради заяви від ОСОБА_1 не надходили (лист №7/33-30/656 від 25.05.2026 року).
Отже, суд позбавлений можливості перевірити обставини звернення позивача із заявою від 30.05.2025 року вх. 191.
Таким чином, реальність звернення позивача із заявою від 30.05.2025 року вх. 191 до відповідача не підтверджена матеріалами справи.
Щодо вимоги позивача про встановлення наявності компетенції, суд зазначає наступне.
Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п.3 частини першої ст.19 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.
Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.
Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.
Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень.
При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а.
З огляду на викладене та враховуючи, що позивач у даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача про встановлення наявності компетенції суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням Кодексу адміністративного судочинства України та адміністративному судочинству в цілому.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник