П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8537/25	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
Дата і місце ухвалення: 16.02.2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №400/8537/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.07.2025 року №143250023747 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2; 
- зобов`язати призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 06.05.2024 по 15.08.2024 року, з 07.06.2025 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.07.2025 року № 143250023747.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 06.05.2024 по 15.08.2024, призначити та виплачувати з 23.07.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, тоді як застосуванню підлягають положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. 
Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно зарахував до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи позивачки з 06.05.2024 по 15.08.2024, оскільки після 05.05.2024 відсутні результати чинної атестації робочого місця. 
Також, на думку апелянта, суд першої інстанції, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати пенсію, втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду та неправильно визначив територіальний орган Пенсійного фонду України, уповноважений на виконання судового рішення. 
Крім того, апелянт вказує на неправильне вирішення судом питання про розподіл судових витрат, зокрема щодо визначення боржника, з якого підлягає стягненню судовий збір, та зазначення його розміру. 
У зв`язку з наведеним просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 23.07.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.07.2025 № 143250023747 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 та недосягненням пенсійного віку. 
При цьому визначено, що страховий стаж позивачки становить 32 роки 4 місяці 27 днів, з яких стаж роботи за Списком № 2 - 9 років 9 місяців 2 дні.
Підставою для прийняття зазначеного рішення стало незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 06.05.2024 по 15.08.2024, оскільки, на думку пенсійного органу, строк дії атестації робочого місця, проведеної наказом від 06.05.2019 № 57-л, закінчився 05.05.2024, а відомості про проведення нової атестації після цієї дати були відсутні.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивачка звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент виникнення спірних правовідносин застосуванню підлягали положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ в редакції, що підлягає застосуванню відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, які надають жінкам, що працювали на роботах за Списком № 2 до 01.04.2015, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення 50-річного віку. 
Також суд дійшов висновку, що відсутність нової атестації робочого місця після 05.05.2024 не є підставою для незарахування позивачці до пільгового стажу періоду роботи з 06.05.2024 по 15.08.2024, оскільки результати попередньої атестації продовжують діяти відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2023 № 660, а негативні наслідки непроведення або несвоєчасного проведення атестації не можуть покладатися на працівника. 
З огляду на досягнення позивачкою пенсійного віку та наявність необхідного страхового і пільгового стажу суд дійшов висновку про протиправність рішення пенсійного органу та наявність підстав для його скасування із покладенням на відповідача обов`язку зарахувати спірний період до пільгового стажу, призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення із заявою про призначення пенсії. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, які визначають умови, порядок та підстави призначення пенсій, у тому числі на пільгових умовах.
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, зокрема жінки після досягнення 50 років за наявності не менше 20 років страхового стажу, з яких не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII зазначену норму було змінено, зокрема підвищено пенсійний вік для жінок із 50 до 55 років. У подальшому Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII Закон України №1058-IV доповнено статтею 114, яка також передбачила право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення жінками 55-річного віку.
Разом із тим Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 положення статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №213-VIII визнано неконституційними та визначено, що до осіб, які працювали на відповідних посадах до 01 квітня 2015 року, підлягають застосуванню положення Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення зазначених змін.
Оскільки підставою для відмови у призначенні пенсії стало, зокрема, недосягнення позивачкою, на думку відповідача, встановленого законом пенсійного віку, колегія суддів перевіряє доводи апеляційної скарги щодо правильності застосування норм матеріального права.
Після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 виникла колізія між положеннями Закону №1788-ХІІ та статті 114 Закону №1058-IV щодо віку набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зазначена колізія була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20, в якій зроблено висновок про те, що у разі неоднозначного правового регулювання застосуванню підлягає підхід, найбільш сприятливий для особи. Відтак до осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на роботах за Списком №2, застосовуються положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50-річного віку. Страховий стаж позивачки становив 32 роки 4 місяці 27 днів, а стаж роботи за Списком №2 — 9 років 9 місяців 2 дні без урахування спірного періоду роботи. 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо незарахування до пільгового стажу позивачки періоду роботи з 06.05.2024 по 15.08.2024, колегія суддів виходить із такого.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2023 року №660 до пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці внесено зміни, відповідно до яких результати атестації, проведеної до введення воєнного стану, продовжують діяти у період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення чи скасування.
Як установлено судом першої інстанції, наказом Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради від 01.04.2024 №33-Л продовжено дію результатів атестації робочих місць для посади, яку займала позивачка, на період дії воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення чи скасування. Отже, дія результатів атестації у спірний період була продовжена відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №660. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а зазначила, що відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на роботодавця, а не на працівника, тому такі обставини не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Оскільки відповідачами не надано доказів зміни умов праці, виключення відповідної посади зі Списку №2 чи інших обставин, які виключали б право позивачки на пільгове пенсійне забезпечення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність відмови у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для цього виконані всі визначені законом умови та таке рішення не передбачає права діяти на власний розсуд.
Оскільки у цій справі встановлено досягнення позивачкою необхідного віку, наявність необхідного страхового і спеціального стажу, а єдина підстава відмови у призначенні пенсії визнана судом протиправною, після усунення такого порушення у відповідача не залишалося можливості діяти на власний розсуд щодо вирішення питання про призначення пенсії.
За таких обставин обраний судом спосіб захисту відповідає вимогам статті 245 КАС України.
Доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат також не впливають на правильність вирішення спору по суті. 
Наявні у резолютивній частині рішення суду першої інстанції очевидні описки щодо найменування органу, за рахунок бюджетних асигнувань якого підлягає стягненню судовий збір, та зазначення його розміру підлягають виправленню судом першої інстанції в порядку статті 253 КАС України та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до статей 315, 316 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №400/8537/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук