Рішення
ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/2622/26
провадження № 2/521/3749/26

29 квітня 2026 року м. Одеса 
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 , яка, відповідно до заповіту від 16 березня 2006 року, заповіла йому «все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати спадкодавцю».
Позивач вказує, що 04 лютого 2011 року він звернувся до Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а 20.05.2025 року отримав від державного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальової Л.І. постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, в якій вказано, що під час безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перед вчиненням нотаріальної дії, було з’ясовано, що за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 наявні відкриті 2 Розділи. Правовий режим першого зазначений як домоволодіння (що відповідає статусу об`єкта спадкування), інший номер, відкритий на квартиру (інформація відносно яких, як і попередніх, містилась в Реєстрах до 2013 року під тим же номером РПВН, що і майно, яке входити до складу спадщини), у зв`язку з чим позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння, що розташоване за адресою:  АДРЕСА_2 .
Так як, позивач не в змозі іншим чином захистити своє право на спадкове майно, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Позивач в судове засідання не з`явився, його адвокат Симонова Яна Миколаївна подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача. 
Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1793 від 31.12.2010 року. 
Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, що складалося з 68/600 частин домоволодіння за адресою:   АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.1997 року №1-868, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, та свідоцтва про право власності на житло від 05.11.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради . 
13 грудня 1996 року  ОСОБА_2  складено заповіт серії ААВ №618071, який посвідчено приватним нотаріусом Рюминою Є.А. Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 13207, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй вона заповідає ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що після смерті спадкодавця позивач звернувся до Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за заповітом і отримав відмову, обумовлену тим, що здійснення нотаріальної дії не може бути здійснено до з`ясування правового режиму (статусу) нерухомої речі. 
Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як передбачено частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.
В силу пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.
Виходячи із змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Судом врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 в справі № 702/61/20, а саме, зроблено висновок, що зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. 50 Закону України «Про нотаріат» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з кого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Позивачем 20 травня 2025 року отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що вчинення нотаріальної дії не може бути здійснено до з`ясування правового режиму (статусу ) нерухомої речі. 
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивач виконавши вимоги щодо досудового звернення за нотаріальним оформленням майнових спадкових прав, позбавлений можливості оформити право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в позасудовому порядку, оскільки під час безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перед вчиненням нотаріальних дій, було з`ясовано, що за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 , наявні відкриті 2 Розділи, правовий режим першого зазначено як домоволодіння, а другого як квартира, і позивач не може оформити право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом іншим способом.
Відповідно до статтей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 321, 328, 346, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1268, 1270, 1277, 1280, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141,150, 157, 158, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Вирішив:
Позов  ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності на 68/600 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   О.Михайлюк
29.04.26