КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/9707/26
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12126/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького району міста Києва від 01 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Колесник О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення вартості частки рухомого майна у спільному сумісному майні подружжя, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2026 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення вартості частки рухомого майна у спільному сумісному майні подружжя (а.с. 1-4).
Ухвалою Дарницького району міста Києва від 01 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення вартості частки рухомого майна у спільному сумісному майні подружжя - передано на розгляд за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра (а.с. 76-77). 
Не погодившись з ухвалою районного суду, 17 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бузань Ю.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 80-81).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. 
Звертаючись до суду позивачка зазначила фактичне місце проживання відповідача, що збігається з місцем знаходження майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 зареєстрований, як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , що за адміністративно-територіальним поділом не відноситься до Дарницького району м. Києва. 
Водночас, 15 липня 2024 року ОСОБА_5 був знятий з обліку, наразі у Єдиній інформаційній системі соціальної сфери відсутні відомості про фактичне місце перебування ОСОБА_3 та його перебування на обліку в жодному із Управлінь соціального захисту населення.
Позивачка керувалась ч. 9 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцем знаходження майна відповідача (а.с. 80-81).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Згідно з ч. 7 ст. 187 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
Приписами ч. 8 ст. 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.
У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіля Volksvagen Passat, відчужений відповідачем, який був спільною власністю подружжя, в розмірі 227 845,00 грн.
Згідно з відповіді №2677712 з Єдиного державного демографічного реєстру від 01 травня 2026 року, ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 74).
Судом першої інстанції здійснено запит щодо отримання інформації про внутрішньо-переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та отримано відповідь № 2677755 від 01 травня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_3 зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 74).
З огляду на зазначені обставини та Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направлення справи за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра, оскільки зареєстроване місце перебування, як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 .
Така адреса реєстрації відповідача ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеної особи є чинною і на час перегляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали районного суду (а.с. 110-111).
Посилання апелянта на те, що відповідач проживає з адресою АДРЕСА_4 , а відтак, в даному випадку підлягала застосуванню ч. 9 ст. 28 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача як ВПО є АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького району міста Києва від 01 травня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов