РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №568/1385/25
Провадження №2/568/45/26

24 квітня 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючої судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вишковської В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вишковську В.І. звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.
Обґрунтовано позов тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки з кадастровим номером 5625810100:01:010:0246, що розташована за тією ж адресою. 
Даний будинок з моменту побудови (1939 року) являється двоквартирним житловим будинком. У 2021 році даний житловий будинок було зареєстровано як два житлових будинки: Квартира АДРЕСА_2 ; Квартира АДРЕСА_3 стала житловим будинком за адресою: АДРЕСА_4 . 
Співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які придбали його в грудні 2021 року. 
Згідно інформації КП «Радивилівське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , належний відповідачам, був знесений 24.03.2023 року. 
Відповідачі також є співвласниками земельної ділянки, на якій був розташований належний їм будинок площею 0.1 га з кадастровим номером 5625810100:01:010:0134.
Внаслідок демонтажу житлового будинку АДРЕСА_5 (частини будинку – квартири АДРЕСА_3 ) суміжними землевласниками - відповідачами у справі, межа між земельною ділянкою, площею 0.0629 га (власник ОСОБА_1 ), з кадастровим номером 5625810100:01:010:0246 та земельною ділянкою площею 0.1 га з кадастровим номером 5625810100:01:010:0134 (власники відповідачі), частково проходить по внутрішніх стінах та перегородках житлового будинку АДРЕСА_1 .
У зв`язку із знесенням частини будинку відповідачами, були пошкоджені стіни житлового будинку позивача, які потребують ремонту. Для можливості виконання будівельно – ремонтних робіт у житловому будинку належному позивачу, у зв`язку із знесенням частини будинку співвласниками, необхідно використовувати частину суміжної земельної ділянки, яка має площу 0.1 га за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) з кадастровим номером 5625810100:01:010:0134, адже провести будівельно – ремонтні роботи житлового будинку, належного позивачеві технічно неможливо без використання частини суміжної земельної ділянки, що належить відповідачам. 
З метою визначення технічної можливості встановлення сервітуту, позивачем було замовлено інженерно – технічну експертизу. Експертом було запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту, з можливістю обрати той, який буде менш обтяжливий для власників (відповідачів).
Відповідачі на пропозиції позивача укласти договір земельного сервітуту, щодо належної відповідачам земельної ділянки не відреагували. 
Тому з метою реалізації свого права на проведення ремонтно – будівельних робіт належного йому на праві власності будинку, який неможливо провести без використання частини земельної ділянки відповідачів, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.12.2025р. підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачі у судове засідання двічі не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь яких заяв про причину неявки у судове засідання суду не надали, як і не надали жодних пояснень з приводу позовних вимог. З урахуванням зазначеного, враховуючи, що судом здійснені належні дії щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, заслухавши думку позивача та представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних матеріалів справи.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених в ньому.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.0629 га, кадастровий номер 5625810100:01:010:0246, на підставі договору дарування, серія та номер 345 від 29.10.2021 року, зареєстрованого Радивилівською районною державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 282101158 від 30.10.2021 року та 282373027 від 02.11.2021 року (а.с. 10, 11).
Згідно довідки КП «Радивилівське бюро технічної інвентаризації» № 369 від 07.06.2023 року встановлено, що згідно архівних матеріалів технічної інвентаризації станом на 07.06.2023 року (житловий будинок) квартира, яка конструктивно складається з 2/3 ч. житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами за поштовою адресою АДРЕСА_6 , не існує, вона знесена (демонтована) 24.03.2023 року. Житловий будинок за поштовою адресою: АДРЕСА_1 , був двоквартирним житловим будинком з моменту будівництва (рік побудови до 1939 року). Житловий будинок не був поділений на два житлові будинки, а квартира АДРЕСА_7 , яка була конструктивно частиною житлового будинку, була виділена в будинок 07.12.2020 року, у зв`язку із приватизацією земельної ділянки під 1/3 ч. житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами, оскільки земельна ділянка під іншою частиною житлового будинку - 2/3 ч. з приналежними господарськими будівлями та спорудами, квартирою АДРЕСА_3 була приватизована, і після виділу кв. АДРЕСА_8 автоматично стала як одноквартирний житловий будинок (а.с. 20).
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно – технічної експертизи № 21/24 від 16.05.2024 року визначено, що технічно неможливо провести будівельно – ремонтні роботи житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з знесенням житлового будинку ( раніше частини будинку – квартири АДРЕСА_3 ) сусідніми землевласниками, без використання частини суміжної земельної ділянки площею 0, 1 га (1000 кв. м.) з кадастровим номером 5625810100:01:01:010:0134, за адресою: АДРЕСА_4 . Отже, технічно можливе встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером 5625810100:01:01:010:0134, для проведення ремонтних робіт та можливості обслуговування частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Експертом запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту, з яких перший варіант є найменше обтяжливим для відповідачів (а.с. 21-28).
Позивачем на адресу відповідачів було направлено листи – пропозиції щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту разом з проектом договору про встановлення земельного сервітуту (для проведення ремонтних робіт та можливості обслуговування частини житлового будинку) та висновком експерта за результатами проведення судової інженерно – технічної експертизи, що підтверджується поштовою документацією (квитанціями про направлення, описом та рекомендованими повідомленнями) (а.с. 14-19 ).
Представник позивача у позові зазначає, що позивач намагався врегулювати вказане питання в позасудовому порядку, але відповідачі на контакт не йдуть та продовжують чинити перешкоди позивачеві, чим унеможливлюють доступ останнього до належного йому будинку та позбавляють можливості у реалізації права на вільне володіння своїм майном, яке не можливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідачів.
Також, матеріали справи не містять доказів про підписання відповідачами відповідного договору.
За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
З матеріалів справи вбачається, що при поділі двоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 на два окремих будинка, сталася ситуація, при якій одна із зовнішніх сторін будинку позивача проходить по межі земельної ділянки, належної відповідачам, у зв`язку із чим позивач позбавлений у доступі до обслуговування своєї частини будинку, а іншого проходу, ніж через спірну земельну ділянку до його житлового будинку не існує, а тому він був змушений звернутися до суду із даним позовом.
На спростування доводів позивача жодних доказів відповідачами суду не надано.
Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).
Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.
Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
Результат аналізу наведених норм цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.
Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися тільки між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18)); метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-16854св18)).
Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач надав суду докази того, що він звертався до відповідачів з пропозицією встановлення земельного сервітуту, однак останні відповіді не надали.
Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд погоджується з доводами позивача, що в даній ситуації встановленням сервітуту буде дотримано принципу пропорційності втручання в право відповідачів на мирне володіння майном та непорушності права власності.
Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги наведені норми закону, та те, що в інший спосіб задовольнити потреби позивача немає можливості, суд приходить до висновку про необхідність встановлення земельного сервітуту. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1 211,20 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 12 160,00 грн. (згідно платіжної інструкції 0.0.3567773818.1 від 20.08.2025 року).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 391, 401, 402 ЦК України, 98 ЗК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 263 – 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту – задовольнити.
Встановити земельний сервітут на безстрокове безоплатне користування частиною належної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером 5625810100:01:010:0134, площею 0,0025 га на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) для ремонту та обслуговування зовнішніх частин його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , межі поширення якого визначаються у додатку 8 висновку судової інженерно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Сапуновою Аллою Іванівною 16.05.2024р. №21/24 та мають наступні геометричні розміри по периметру, в метрах (по ходу годинникової стрілки), починаючи від північно-східного кута: 12,66; 3,13; 5,27; 1,20; 1,47; 5,01; 3,13; 10,46; 1,00; 1,20 (м).
Роз`яснити учасникам, що сервітут може бути припинений у випадках, передбачених ст. 406 ЦК України.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ) та витрат за проведення судової експертизи у розмірі 12 160,00 грн. (дванадцять тисяч сто шістдесят гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 04.05.2026р.

Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя          О.М. Делалова