ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 р. 	Справа № 520/29401/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 (суддя Волошин Д.А.; м. Харків) по справі № 520/29401/25
за позовом ОСОБА_1 
до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (надалі також - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в період з 01.02.2023 по 02.04.2023 та з 01.07.2023 по 01.09.2023 в збільшеному до 100 000,00 грн розмірі додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, у зв`язку із виконанням бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину їх виконання органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій у період здійснення зазначених заходів, згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та підпункту 3 пункту 2 та підпункту 1 пункту 2 Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджений наказом МВС України від 26.01.2023 № 36;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) перерахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі за період з 01.02.2023 по 02.04.2023 та з 01.07.2023 по 01.09.2023 у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, у зв`язку із виконанням бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину їх виконання органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій у період здійснення зазначених заходів, згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та підпункту 3 пункту 2 та підпункту 1 пункту 2 Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджений наказом МВС України від 26.01.2023 № 36, із урахуванням раніше виплачених сум коштів;
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у період з 01.09.2023 по 16.03.2025 у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі додаткової винагороди із розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та підпункту 1 пункту 2, підпункту 1 пункту 3 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджені наказом МВС України від 01.09.2023 № 726;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) перерахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі за період з 01.09.2023 по 16.03.2025 із розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та підпункту 1 пункту 2, підпункту 1 пункту 3 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджені наказом МВС України від 01.09.2023 № 726, із урахуванням раніше виплачених сум коштів.
Ухвалою від 10.11.2025 Харківський окружний адміністративний суд відкрив спрощене провадження у справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. 
Від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15 березня 2025 року № 173-ОС позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16 березня 2025 року та позивач був ознайомлений із відповідним наказом. За доводами відповідача, позивач дізнався або повинен був дізнатися про можливі порушення своїх прав, свобод чи інтересів щонайменше з дня виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону, а саме 16 березня 2025 року, або фактично одразу після здійснення виплат.
Розглянувши клопотання відповідача суд після відкриття провадження у справі установив, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв`язку з чим ухвалою від 07.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.
Від представника позивача 08.01.2026 до Харківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначив, що позивач є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та з 19.07.2018 по теперішній час проходить військову службу. В період виникнення спірних правовідносин та на момент подання позову позивач безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпечуючи національну безпеку і оборону, відсіч і стримування збройної агресії російської федерації, що підтверджується наказами відповідача про нарахування та виплату додаткової винагороди на користь позивача. Просить поновити строк звернення до суду. 
Ухвалою від 20 січня 2026 року Харківський окружний адміністративний суд клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду - залишив без задоволення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишив без розгляду.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі № 520/29401/25, поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, враховуючи неконституційність ч. 1 ст. 233 КЗпП та перебування позивача в зоні бойових дій, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України та до моменту звернення до суду із даним позовом, позивач перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій на лінії зіткнення, виконуючи обов`язки з оборони України, що підтверджується витягами з наказів про виплату додаткової винагороди та довідкою військової частини НОМЕР_3 про залучення позивача до бойових дій та інших заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у складі Сил оборони України. Вказує, що перебування військовослужбовця в зоні бойових дій об`єктивно обмежує його можливості щодо отримання правової допомоги, збору документів та подання позову вчасно. 
Також позивач зазначає, що суд першої інстанції застосував обмеження строку звернення у 3 місяці, передбачене ч. 1 ст. 233 КЗпП. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 цю норму в частині встановлення тримісячного строку для стягнення заробітної плати та інших належних виплат визнано неконституційною. КСУ чітко зазначив, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, і встановлення обмежень у 3 місяці під час дії трудових (службових) відносин порушує ст. 43 та ст. 55 Конституції України. Оскільки ухвала ХОАС постановлена після набрання чинності Рішенням КСУ, суд не мав права застосовувати неконституційні обмеження строків. 
Крім того позивач вказує, що судом першої інстанції не враховано, що у справі відсутні докази ознайомлення позивача з боку відповідача про нараховані та виплачені на його користь кошти, зокрема проігноровано порушення відповідачем положень ст. 30 Закону України «Про оплату праці» в частині ознайомлення позивача з сумами нарахованого та виплаченого грошового забезпечення. Позивач не отримував розрахункових листів, що позбавляло його можливості дізнатися про порушення свого права на додаткову винагороду в момент її невиплати, а такі відомості отримані від іншої військової частини на запит представника позивача
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 16.03.2025, що вбачається з витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15.03.2025 №173-ОС.
Відповідно до обхідного листа, складеного при виключенні позивача зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, позивач 15.03.2025 був ознайомлений із наказом про виключення, з розрахунком на день виключення та з витягом із наказу, про що в обхідному листі містяться відповідні підписи позивача.
Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач 15.03.2025 був ознайомлений із наказом про виключення його зі списків особового складу з 16.03.2025 та з розрахунком, проведеним із ним на день виключення, тобто саме з 16.03.2025 позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, однак звернувся до суду з даним позовом 05.11.2025, тобто зі значним пропуском тримісячного строку звернення до суду.
Суд зазначив, що строк звернення до суду у зв`язку з ознайомленням позивача з розрахунком на день звільнення почав обраховуватися з 16.03.2025. Відомостей щодо подальшого проходження позивачем військової служби, зокрема, в період з 16.03.2025 по 16.06.2025 (тримісячний строк звернення до суду) матеріали справи не містять. 
За висновком суду, позивачем не наведено у клопотанні про поновлення строків жодних поважних підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а отже наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Стаття 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022), визначала строки звернення до місцевого загального суду за вирішенням трудових спорів.
Зокрема, частини перша - друга статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) установлювали, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (1).
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (2).
Так, у наведеній редакції статті 233 КЗпП України законодавець виокремив спори про стягнення належної заробітної плати у окрему категорію та установив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Аналіз наведеної редакції статті 233 КЗпП України свідчить про те, що законодавець установив:
1) Тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору (у тому числі - про стягнення належної працівнику заробітної плати) - для працівників, які продовжують перебувати у трудових відносинах;
2) Місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення для звернення до суду з позовом - у справах про звільнення;
3) Тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні - у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
При цьому колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025 було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, частинами першою-другою якої встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду необхідно з`ясувати, з якою подією належить пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом.
У цій справі суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин частину другу статті 233 КЗпП України та зазначив, що про виплату належних позивачу сум грошового забезпечення останньому було відомо при звільненні з військової служби та ознайомленням позивача з розрахунком на день звільнення, тобто з 16.03.2025.
Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що він продовжує військову службу, хоч і в іншій військовій частині, на підтвердження чого позивач надав до суду, зокрема, витяг з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15.03.2025 № 173 - ОС та довідку Військової частини НОМЕР_3 № 25.2/66396/25-Вн від 05.12.2025.
Колегія суддів наголошує, що частина друга статті 233 КЗпП України визначає строк звернення до суду зі спорами про звільнення та про належні при звільненні суми.
Строки звернення працівника до суду, визначені у частині другій статті 233 КЗпП України, пов`язані лише з актами, якими оформлюють припинення трудових відносин, що свідчить про те, що законодавець керувався фактом «остаточного розрахунку після звільнення».
Отже, з метою правильного обчислення строку звернення до суду з цим позовом та для вирішення питання яку частину статті 233 КЗпП України слід застосовувати до спірних правовідносин, судом першої інстанції необхідно надати належну оцінку наведеним доводам позивача щодо продовження проходження військової служби.
За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити, яка частина статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з`ясувати день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, установити початок відліку строку звернення до суду з цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 30.04.2026 у справі № 420/20979/25 та від 01.05.2026 у справі № 240/6311/25.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 є передчасним.
Оскільки питання про поновлення позивачу строку для звернення до суду з цим позовом, за наявності для цього підстав, належить вирішити суду першої інстанції після з`ясування наведених вище обставин, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1, 4 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 по справі № 520/29401/25 - скасувати.
Справу № 520/29401/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко