29.04.26
22-ц/812/868/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Миколаїв

справа №2-122/11
провадження №22-ц/812/868/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
за участі представника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» – Баценюк Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Нікітіна Д. Г. у приміщенні суду у м.Миколаєві, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперти Групп», заінтересована особа – Заводський відділ державної виконавчої служби у м.Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до суду зазначену заяву, яку обґрунтовувала наступним.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2011 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №08/04/2008/840 К-1060 від 24.04.2008 у сумі 41 084,51 доларів США, що еквівалентно 325 356,45 грн. 
Заявниця вказувала, що вказане вище судове рішення набрало законної сили 03 червня 2011 року. 27 січня 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з неї заборгованості.
15 червня 2016 року виконавче провадження щодо неї було завершено на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». 
03 жовтня 2016 року Заводським відділом державної виконавчої служби у м.Миколаєві було відкрито щодо заявниці виконавче провадження №52412283.
25 березня 2019 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Втретє цей виконавчий лист до виконання не пред`являвся, тобто 25 березня 2022 року закінчився строк пред`явлення його до виконання.
Виконавчий лист щодо ОСОБА_3 банком не отримувався та до виконання не пред`являвся, тобто строк його видачі та звернення до виконання закінчився, що встановлено Заводським районним судом м.Миколаєва в ухвалі від 17.01.2022.
Кредитор ПАТ КБ «Надра» свідомо не отримав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 боргу та не пред`явив його до виконання, що на думку заявниці, може свідчити про прощення боргу ОСОБА_3 та припинення його зобов`язання. 
Заявниця зазначала, що виданий щодо неї виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором №08/04/2008/840 К-1060 від 24.04.2008 у сумі 41 084,51 доларів США, що еквівалентно 325 356,45 грн, є таким, що не підлягає виконанню, бо, по-перше, з його змісту вбачається, що він виданий помилково, оскільки: 1) в ньому стягувачем вказано філію ПАТ КБ «Надра» ЄДРПОУ 26029745. Проте, судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, ухвалено на користь ПАТ КБ «Надра» ЄДРПОУ 20025456. Причому вказаний у виконавчому листі ЄДРПОУ 26029745 належить Приватному підприємству «Фенікс-ММ». Відтак, оскільки згідно з рішенням суду стороною-стягувачем у справі визнано саме ПАТ КБ «Надра» ЄДРПОУ 20025456, то виконавчий лист, де стягувачем вказано його філію Миколаївське регіональне управління ЄДРПОУ 26029745 (яка не є юридичною особою та не має коду ЄДРПОУ 26029745), видано помилково; 2) виконавчий лист містить вимогу про стягнення боргу з ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , тоді як вона ніколи не проживала та не була зареєстрована за цією адресою, що стало підставою для завершення виконавчого провадження 15.06.2016 на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливість встановити місце проживання боржника). 
По-друге, трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 25 березня 2022 року, а отже, він не може бути пред`явлений до виконання після цієї дати, а тому виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
По-третє, відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. ПАТ КБ «Надра» та інші юридичні особи не набули прав кредитора щодо позичальника ОСОБА_3 , а отже основне зобов`язання припинено. За такого, з огляду на вимоги ст.559 ЦК України припиненою є і порука ОСОБА_1 .
Спираючись на зазначену аргументацію, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-122-2011 від 27 січня 2012 року, виданий щодо боржниці ОСОБА_1 . 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Постановляючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наведені боржницею обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви.
Обґрунтовуючи свою скаргу, заявниця вказувала на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні у справі докази, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи інших учасників справи
Стягувачем ТОВ «Фінанс Проперти Групп» та заінтересованою особою Заводським відділом державної виконавчої служби у м.Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Заводський ВДВС м.Миколаєва) подано відзиви на апеляційну скаргу, у яких наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2011 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №08/04/2008/840 К-1060 від 24.04.2008 у сумі 41 084,51 доларів США, що еквівалентно 325 356,45 грн. Розподілено судові витрати.
На виконання вказаного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва 27 січня 2012 року видано виконавчий лист №2-122-2011 про стягнення з ОСОБА_1 вказаної вище заборгованості.
Зі змісту виконавчого листа №2-122-2011 вбачається, що його було видано Заводським районним судом м. Миколаєва 27 січня 2012 року (боржниця ОСОБА_1 ) про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №08/04/2008/840 К-1060 від 24.04.2008 у сумі 41 084,51 доларів США, що еквівалентно 325 356,45 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання один рік. Адресою проживання боржниці вказана квартира АДРЕСА_1 . Стягувачем зазначене ПАТ КБ «Надра». 
Із матеріалів справи слідує, що станом на момент подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказаний вище виконавчий лист пред`являвся до виконання двічі. Вперше виконавче провадження було завершено 25.03.2014, вдруге 25.03.2019.
В межах виконавчого провадження №52412283, яке було відкрите 03.10.2016 року, 25 березня 2019 року державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаєва було винесено постанову про повернення виконавчого документа №2-122-2011 від 27 січня 2012 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення).
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року замінено сторону стягувача у справі №2-122/11 з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника – ТОВ «Фінанс Проперті Групп». 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2025 року ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 26 березня 2025 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа №2-122-2011 до виконання та видачу дублікату виконавчого листа №2-122-2011 було скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог ТОВ «Фінанс Проперті Групп». В іншій частині ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року залишено без змін.
У цій постанові суд апеляційної інстанції вказав, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа №2-122-2011, виданого 27 січня 2012 року Заводським районним судом м.Миколаєва стосовно боржниці ОСОБА_1 , до виконання, оскільки такий строк не пропущений. Також відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа, бо виконавчий лист не був втрачений.
З постанови державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаєва від 11 вересня 2025 року та заяви стягувача ТОВ «Фінанс Проперті Групп», яка надійшла до цього відділу 09 вересня 2025 року, вбачається, що державним виконавцем Головіним О. Ю. на підставі заяви стягувача було відкрито виконавче провадження №79069389 щодо боржниці ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого листа №2-122-2011 від 27 січня 2012 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Тобто, за загальним правилом діє презумпція обов`язкового виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Втім, чинним законодавством передбачено випадки, в яких виконання остаточного судового рішення може відтерміновуватися (відстрочення чи розстрочення судового рішення) або взагалі не відбутися, наприклад у зв`язку з його скасуванням за нововиявленими обставинами або визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
У постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц та від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про відсутність чи припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20 та від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001.
Серед підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, окреслених законодавцем в частині другій статті 432 ЦПК України, звертає на себе увагу вжите парламентом словосполучення «з інших причин».
Наведене свідчить, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, а не лише ті, які прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.
У справі, яка переглядається, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржниця посилається на те, що виконавчий лист №2-122-2011 від 27.01.2012 видано Заводським районним судом м.Миколаєва помилково, оскільки в ньому стягувачем вказано філію ПАТ КБ «Надра» Миколаївського регіонального управління, ЄДРПОУ 26029745 та неправильно вказано адресу її проживання; на думку боржниці, строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплив; порука є припиненою, бо основне зобов`язання припинено. ПАТ КБ «Надра» або його правонаступники не пред`явили до виконання виконавчий лист до ОСОБА_3 , а отже простили йому борг. 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що наведені боржницею обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
З досліджених доказів вбачається, що усі вказані заявницею обставини не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого листа №2-122-2011 від 27.01.2012 таким, що не підлягає виконанню. 
Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що виконавчий лист було видано помилково, бо стягувачем вказано філію ПАТ КБ «Надра» Миколаївського регіонального управління, ЄДРПОУ 26029745 та неправильно вказано адресу її проживання, то зміст вказаного вище виконавчого листа свідчить, що стягувачем у ньому вказано саме ПАТ КБ «Надра», а розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у філії ПАТ КБ «Надра» Миколаївського регіонального управління. Отже, вказане твердження боржниці є помилковим. У адресі проживання боржниці дійсно не вказано літерацію будинку її проживання – АДРЕСА_2 . Однак, вказане не може слугувати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплив 25 березня 2022 року, то вони спростовуються висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові від 14 липня 2025 року.
Щодо тверджень заявниці про те, що порука є припиненою, бо основне зобов`язання, на її думку, припинено прощенням боргу, тому що ПАТ КБ «Надра» або його правонаступники свідомо не отримували виконавчий лист щодо ОСОБА_3 та не пред`являли його до виконання, то вони є помилковими. Постанова про відкриття виконавчого провадження №31262730 від 16 лютого 2012 року свідчить, що ПАТ КБ «Надра» у 2012 році пред`являв виконавчий лист щодо ОСОБА_3 до виконання. 
Докази припинення зобов`язання прощенням боргу у справі відсутні.
Що стосується посилань заявниці на те, що стягувач втратив право пред`явлення до виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_3 , бо пропустив строк, і це припиняє основне зобов`язання і додаткове, то вони також є хибними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23 зазначено, що зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником).
Отже, оскільки не є припиненим основне зобов`язання, то і зобов`язання ОСОБА_1 не є припиненим.
За такого, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді   Т. В. Крамаренко 

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 01 травня 2026 року.