Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 	справа № 580/3237/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/Ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення за період служби з 01.05.2022 року по 20.12.2025 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, а також допомоги на оздоровлення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року та 01 січня 2025 року відповідно, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2025 р. в сторону збільшення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового забезпечення за період служби 01.05.2022 року по 20.12.2025 року, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії, а також допомоги на оздоровлення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року та 01 січня 2025 року відповідно, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2025 р. в сторону збільшення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2022 № 22, виданого на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», ОСОБА_2 було прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідно до наказу командира військової частини командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2025 № 355, старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі непридатності до військової служби.
Позивачка звернулась до військової частини НОМЕР_1 з вимогою про перерахунок грошового забезпечення, однак Відповідач не вчинив жодних дій та не надав обґрунтованої відповіді у тому питанні, чому відмовляє в перерахунку.
Ухвалою від 09 квітня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
09.04.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що жодне з рішень суду, в тому числі Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», не відміняє законодавчо встановленої вимоги щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, як базового при нарахуванні та виплаті посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними)званнями військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, встановленої спеціальним нормативно правовим актом - Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.07.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» так як в казану Постанову відповідних змін на підставі Рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 внесено не було. Зміни було внесено лише на підставі Постанови КМ № 481 від 12.05.2023 року згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, тобто на тому ж рівні встановленого законом на 1 січня 2018 року
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 23.02.2024.
Позивачка додала до позову копії витягів із наказів командира В/Ч НОМЕР_1 щодо ОСОБА_3 , а також інформаційний запит щодо перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_3 до командира В/Ч НОМЕР_1 .
Дії відповідача щодо нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення за період служби з 01.05.2022 по 20.12.2025 позивачка вважає протиправними, а тому звернулася в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Суд врахував, що предметом позовних вимог є дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачці щомісячного грошового забезпечення за період служби з 01.05.2022 до 20.12.2025 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення за період служби 01.05.2022 до 20.12.2025, обчисливши посадовий оклад та оклад за військовим званням із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року.
У позові позивачка вказала, зокрема, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2022 № 22 позивачку прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, а згідно з наказом від 20.12.2025 № 355 позивачку звільнено з військової служби на підставі непридатності до військової служби.
Суд звертає увагу, що до позову позивачка не додала копій вказаних наказів, натомість додала копії наказів про зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та про виключення з таких списків іншої особи.
Також суд зауважує, що до позову позивачка додала копію інформаційного запиту щодо перерахунку грошового забезпечення іншої особи, а не позивачки, та не зазначила підстав для подання такого доказу до її позову.
З урахуванням зазначеного, ухвалою від 09 квітня 2026 року Черкаський окружний адміністративний суд запропонував позивачці протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали надати Черкаському окружному адміністративному суду копії наказів відповідача від 01.05.2022 № 22, від 20.12.2025 № 355, а також письмові пояснення щодо підстав додання до позову копії інформаційного запиту щодо перерахунку грошового забезпечення іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд виходить з того, що відповідно до частин 1, 4, статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною 2 статті 79 вказаного Кодексу позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Відповідно до частини 6 статті 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів КАС України покладає на позивача. У свою чергу, не надання, на пропозицію суду, позивачем доказів для підтвердження обставин, на які він посилається, без поважних причин має наслідком вирішення судом справи на підставі наявних доказів.
Станом на час розгляду цієї справи позивачка не надала до позову жодних доказів проходження військової служби у період з 01.05.2022 до 20.12.2025, зокрема копії наказів відповідача від 01.05.2022 № 22, від 20.12.2025 № 355. До матеріалів справи позивачка додала лише титульну сторінку військового квитка серії НОМЕР_3 , яка не містить відомостей про проходження позивачкою військової служби у спірний період. Крім того, позивачка не надала жодних доказів виплати їй у спірному періоді грошового забезпечення із застосуванням, як вона зазначає у позові, неправильної розрахункової величини 1762 грн.
З урахуванням зазначеного, суд вважає непідтвердженими належними доказами зазначені позивачкою у позові обставини про те, що вона у спірний період проходила військову службу у відповідача та обставини виплати їй грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини 1762 грн.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки матеріали справи не підтверджують зазначені позивачкою у обґрунтування позовних вимог обставини, у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача вчинити дії, які є предметом цього спору.
Отже суд доходить висновку, що відсутність доказів, що підтверджують обставини, з якими позивачка пов`язує порушення її прав у спірних правовідносинах, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки, звільненої від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
2) відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК