Справа № 185/2713/26
1-кп/185/1159/26 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12026041370000097 від 21 січня 2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глазуновка, Глазуновського району, Орловської області, рф, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню та неповнолітню дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілого – адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), 
захисника – адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
встановив:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
ОСОБА_4 , вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за таких обставин.
ОСОБА_4 , 20 січня 2026 року перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 . 
20 січня 2026 року приблизно о 13 год. 00 хв. до вищевказаного домоволодіння прийшов ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким ОСОБА_4 та його співмешканка ОСОБА_11 у зазначений період часу спільно вживали алкогольні напої.
Надалі, 20 січня 2026 року приблизно о 14 год. 30 хв., перебуваючи в кухонній кімнаті зазначеного будинку, під час спільного розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на ґрунті ревнощів до ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_4 виник злочинний, протиправний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . 
Далі, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком в область обличчя, від чого останній впав на спину на підлогу кімнати. Після цього ОСОБА_4 продовжив свої протиправні дії та умисно завдав ОСОБА_8 ще не менше п`яти ударів кулаками по обличчю, а також не менше п`яти ударів ногами по тулубу, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку 2 ст., субарахноїдальним крововиливом у правій скроневій частці, перелому виличної кістки зліва, синцями обличчя; закритої травми грудної клітки, з переломами ребер з обох боків (6,7,8,9) праворуч, (9,10,11) ліворуч, правостороннім гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою, пневмомедіастінумом за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.
Відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається ОСОБА_4 , передбачена ч. 1 ст. 121 КК України.
Позиція сторін кримінального провадження
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини. Пояснив, що у день та час, зазначений в обвинувальному акті вони з потерпілим, з яким до цього були друзями років 15, зустрілися з у нього вдома, спільно вживали алкогольні напої – горілку, разом з ними була дівчина, яка потім пішла. В ході спільного вживання алкогольних напоїв виник конфлікт, під час якого він наніс потерпілому удари, кількість ударів не пам`ятає, точно пам`ятає один удар. До цього тілесних ушкоджень на потерпілому не було, тілесні ушкодження з`явилися внаслідок його дій. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.
Показання ОСОБА_4 , є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив суду, що 20 січня 2026 року вони зустрілися з обвинуваченим, який запросив його додому, вдома у ОСОБА_12 ще була жінка, мабуть дружина, вживали спиртні напої, вдвох точно. Там між ними почався конфлікт на фоні якого обвинувачений побив потерпілого, смутно, але пам`ятає як бив ОСОБА_13 . Це були удари по голові руками, потім ногами, т. як були переламані ребра, після ударів певний час був без свідомості. так, був цілий та неушкоджений. Крім того, потерпілий просив строго не карати обвинуваченого, призначити покарання у виді іспитового строку
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні також відмовився від цивільного позову, зазначивши, що йому було відшкодовано завдані збитки в повному розмірі, про що він написав розписку.
Прокурор в судовому засіданні клопотав щодо розгляду даного кримінального провадження без дослідження тих обставин, які обвинуваченою не оспорюються, тобто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Під час судового розгляду учасники судового провадження вважали за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 , повністю визнає вину у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого
Аналізуючи показання обвинуваченого та потерпілого в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, доведена поза розумним сумнівом, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Безпосереднім об`єктом тілесного ушкодження виступають суспільні відносини, що забезпечують охорону здоров`я людини. Будь-яке тілесне ушкодження незалежно від ступеня його тяжкості заподіює певну шкоду здоров`ю людини. Посягання на здоров`я людини заподіює шкоду суспільним відносинам, які забезпечують охорону здоров`я людини.
Тілесним ушкодженням є посягання на здоров`я іншої людини, протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканини, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
З об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; 2) наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.
Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку
Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом.
Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , передбачена ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, активному сприянню розкриттю кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання
Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, не працює, має середню освіту, одружений, має на утриманні двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характеризується позитивно, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення тяжкого злочину, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину; кількість епізодів кримінально протиправної діяльності – один; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення; його конкретні обставини та наслідки; особу винного; обставини, які пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжують.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що досягнення цілей покарання щодо ОСОБА_4 , в цілому на теперішній час можливе шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.
Іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (не свавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Мотиви ухвалення інших рішень
Вирішуючи позовну заяву ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди на суму 222 679 гривень 39 копійок, суд враховує такі обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадках виправдання обвинуваченого (ч. 3 ст. 129 КПК України) або неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 КПК України).
Втім, вказаною статтею не врегульовано питання щодо залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду у разі подання потерпілим заяви про відмову від цивільного позову.
Однак, як передбачено ст. 7 КПК України однією з засад кримінального провадження є диспозитивність.
Положеннями ч. 1 та 3 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Вказана норма не суперечать вимогам КПК України.
Статтею 129 КПК України передбачено, зокрема, що суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до обсягу наданих кримінально-процесуальним та цивільно-процесуальним законодавством прав потерпілий вправі розпоряджатися цивільним позовом на власний розсуд і в тому числі клопотати перед судом про залишення його без розгляду.
Таким чином, положення ЦПК України стосовно повноважень суду залишити позов без розгляду в кримінальному провадженні застосовуються в тому випадку, коли заява про залишення позову без розгляду подана позивачем, не суперечить такій засаді кримінального судочинства, як диспозитивність. Тому суд при вирішенні заяви про залишення позову без розгляду повинен керуватися саме зазначеною засадою КПК України.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведені норми, дослідивши обставини справи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечили проти залишення позову без розгляду, суд доходить до висновку, що заява ОСОБА_8 згідно з якою він відмовляється від позову не суперечить закону та не суперечить засадам кримінального судочинства, тому цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 222 679,39 грн, слід залишити без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.01.2026 по 28.05.2026 включно із розрахунку день за день.
Згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Враховуючи, що ОСОБА_4 призначається покарання, не пов`язане з позбавленням волі, його необхідно звільнити з-під варти змінивши на особисте зобов`язання. 
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України,  скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого суді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 справа № 185/876/26, провадження № 1-кс/185/88/26, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив:
Визнати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.01.2026 по 28.05.2026 включно із розрахунку день за день.
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, тобто з 28 травня 2026 року.
Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без розгляду.
Речові докази:
- светр чоловічий зі слідами РБК, зимова чоловіча куртка зі слідами РБК, спортивна кофта зі слідами РБК, футболка зі слідами РБК, вилучені 20.01.2026 під час проведення огляду місця події у приміщені КНП ПЛІЛ ПМР за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 541, які належать ОСОБА_8 - після набрання вироком законної сили повернути за належністю;
- кофту «Adidas» з РБК, кофту зелену зі слідами РБК, штани піксель зі слідами РБК, кросівки зі слідами РБК, штани зі слідами РБК, які були вилучені 21.01.2026 під час огляду місця події за адресою м. Павлоград, вул. Космонавтів, буд. 11, які належать ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили повернути за належністю
- змиви РБК - після набрання вироком законної сили знищити. 
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого суді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.01.2026 справа № 185/876/26, провадження № 1-кс/185/88/26.
Міру запобіжного заходу  ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти в залі суду.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. 
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини. 
Суддя           ОСОБА_1