КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/15375/25 Суддя І інстанції - Пономаренко А.А.
Провадження № 33/824/1686/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови судді, 07.09.2025 об 11 год. 45 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , у районі будинку № 9-а на просп. Оболонському в м. Києві, здійснюючи рух заднім ходом, скоїв наїзд на перешкоду, а саме металевий паркан, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. 
Крім того, 07.09.2025 об 11 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , у районі будинку № 9-а на просп. Оболонському в м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, яким зафіксоване керування ним автомобілем, який має бути безперервним, починаючи від моменту зупинки транспортного засобу та закінчуючи складанням протоколу, що у даній справі відсутнє. 
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують, що він, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом. Вказує, що відсутня відеофіксація факту керування рухомим транспортним засобом та апелянт безпосередньо цю обставину не визнавав і не визнає. При цьому апелянт вказує, що посилання суду на ту обставину, що в протоколі від 07.09.2025 зазначено, водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на огорожу, не може бути сприйнятий як доказ керування транспортним засобом в стані сп`яніння.
Апелянт звертає увагу, що направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КПМ «КМКЛ» №10 виписано об 11:50 год. у зв`язку з виявленням ознак сп`яніння, разом з тим, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №446220 час скоєння адміністративного правопорушення зазначено 07.09.2025 о 12:06:30, з відеоданих, зафіксованих на диск з бодікамер, який приєднаний до матеріалів справи, початок запису 12:30 год. Отже, на думку апелянта, з наданих вище доказів, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням часу їх складання вбачається, що водій керував транспортним засобом під наглядом поліцейських, які запропонували йому переставити автомобіль в інше місце для паркування, завчасно видавши направлення до КПМ «КМКЛ» №10.
Таким чином, як зазначає апелянт, різниця між фіксацією руху автомобіля при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП та фіксацією об`єктивної сторони ст.130 КУпАП складає більше 20 хвилин (12:28:08 та 12:06:30). Виходячи із початку відеоданих, зафіксованих на диск з бодікамер поліцейських, не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та наїхав заднім ходом на огорожу.
З урахуванням зазначеного, апелянт стверджує, що суд не мав правових підстав посилатися на той факт, що постанова, яка фіксувала рух автомобіля о 12:30 год. є доказом руху автомобіля об 11:50 год.
Апелянт наголошує, що дійсно відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, тому що об 11:50 год. він не керував та не міг керувати автомобілем марки RENAULT MEGAN, д/н НОМЕР_1 .
В даному випадку відеофіксацією, яка проводилася після оформлення направлення на медогляд підтверджено те, що свідки залучені не були. Підтвердження руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 здійснено після 12:30 год. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що на час укладення протоколу про адміністративне правопорушення 07 вересня 2025 року у уповноваженої особи були відсутні дані щодо результатів аналізів, та, відповідно, відсутні підстави для встановлення складу адміністративного правопорушення. Як наслідок, було відсутнє право оформлення протоколу на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2 Розділу IV «Оформлення матеріалів про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності У разі оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124, частинами першою - четвертою статті 130 КУпАП, наявність свідків є обов`язковою. В порушення зазначеної норми при оформленні протоколу від 07.09.2025р. свідки не залучались, письмові пояснення не отримувалися.
Крім того, апелянт зазначає, що копії постанов на руки ОСОБА_1 видані не були. Таким чином, в нього були відсутні матеріали для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Крім того, відповідно до матеріалів справи, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності був складений поліцейським 2 взвод 2 рота 3 бат. УПП рядовим поліції Зінченком Кирилом Павловичем. Інший протокол був складений поліцейським 2 взвод 2 рота 3 бат. УПП старшим лейтенантом поліції Свінобой Віталієм Вікторовичем, а направлення видане на медогляд сержантом поліції Соколовим В.Д .
Таким чином, при співставленні даних вбачається, що ОСОБА_1 не міг керувати та не керував автомобілем, який здавав заднім ходом та зіткнувся з огорожею. Відповідно не підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медогляду, будучи водієм автомобіля. Крім того, ОСОБА_1 є військовим, втім уповноважений представник співробітниками поліції залучений не був.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судові засідання, призначені на 09.03.2026, 06.04.2026, 04.05.2026 та 29.05.2026 не з`явився. Про причини неявки в судове засідання не повідомляв, клопотань про відкладення від нього не надходило. У зв`язку з викладеним та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважаю за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність ОСОБА_1 . 

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, дослідивши наявні у справі письмові докази, а також дослідивши відеозапис з нагрудних камер поліцейських вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимогст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.
Відповідно до вимог п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_3 , порушення останнім зазначених вимог п. 2.5 та п. 10.9 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №446241 від 07.09.2025 та ЕПР1 №446220 від 07.09.2025.
Зазначені протоколи складено уповноваженими на те особами, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписані особами, які їх склали та безпосередньо самим ОСОБА_3 . 
В свою чергу, наведені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; схемою місця ДТП; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_3 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, та здійсненні руху заднім ходом та скоєнні наїзду на перешкоду, є порушенням п. 2.5 та п. 10.9 ПДР України та утворюють склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що працівник поліції підійшов до ОСОБА_3 і спитав: «що трапилось? трошки в забор заїхали?», на що ОСОБА_3 відповів: «ну да». Потім поліцейський сказав: «але ж ви знаєте, що трошки випили і їздите», на що ОСОБА_4 сказав: «ну да». Після цього, ОСОБА_3 жодного разу не заперечував факту ДТП, уточнюючи, що цією дорогою їздив тисячі разів, а тут так склалось, і при цьому лише вказував, що авто належить військовій частині, і він є військовослужбовцем. В бесіду між працівником поліції і ОСОБА_4 постійно втручалась жінка, яка називала себе дружиною ОСОБА_4 і просила ОСОБА_4 сказати, що це вона була за кермом, щоб на неї склали протокол про адміністративне правопорушення. На це працівники поліції повідомили, що дійсно не бачили хто керував автомобілем, адже приїхали вже на виклик небайдужих громадян по факту ДТП, з приводу чого на лінію «102» прийшов виклик, та пред`явили в службовому планшеті зміст повідомлення по «102», в якому чітко було зазначено, що за кермом автомобіля з відкидним верхом знаходився чоловік в нетверезому стані. Після цього ОСОБА_3 , як водію працівник поліції запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер чи у лікаря - нарколога, на що ОСОБА_3 відмовився. При цьому, категоричних заперечень щодо того, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, останній вже не висловлював. Після складання двох протоколів, їх зміст був доведений до відома ОСОБА_3 та останньому були вручені копії протоколів.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги та виконання завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення щодо повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, апеляційним судом було витребувано інформацію з Управління патрульної поліції у м. Києві, чи дійсно було здійснено за телефоном лінії «102» виклик інспекторів патрульної поліції за адресою: проспект Оболонський 9а в м. Києві 07 вересня 2025 року в період часу з 10 год. 30 хв. по 12 год. 00 хв. Згідно листа т.в.о. майора поліції ДПП УПП у м. Києві Івашина Д., вбачається, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 07.09.2025 об 11 год. 37 хв. на лінію екстреного виклику «102» надійшов виклик «ПОРУШЕННЯ ПДР» від заявника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за змістом: «авто рено меган, чорного кольору з відкидним верхом, двух дверна, за кермом водій в стані сп`яніння, намагаються виїхати з двору, перед цим водій та пасажирка розпивали алкоголь. Жінка в зеленій футболці, чоловік в жовтій», (ЄО 67852 від 07.09.2025). 
Отже, дані відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, та відомості, викладені у листі т.в.о. майора поліції ДПП УПП у м. Києві Івашина Д. узгоджуються між собою і об`єктивно свідчать про те, що саме ОСОБА_4 керував транспортним засобом та рухаючись заднім ходом скоїв наїзд на перешкоду, а саме металевий паркан, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують. 
Твердження апелянта про те, що з наданих доказів, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням часу їх складання вбачається, що водій керував транспортним засобом під наглядом поліцейських, які запропонували йому переставити автомобіль в інше місце для паркування, завчасно видавши направлення до КПМ «КМКЛ» №10 є безпідставними, та спростовуються дослідженим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_4 у зв`язку зі складанням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, та за наїзд заднім рухом на перешкоду, навпаки, працівниками поліції було неодноразово повідомлено про усунення його від подальшого керування автомобілем. 
Сама по собі розбіжність часу, зафіксованого на відеозаписі, з дійсним часом певних обставин, та часом, вказаним у направленні не свідчить про неналежність, неповноту чи недостовірність такого доказу, як відеозапис та інших доказів у справі. 
Як слідує з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з місця події, він має чітку і логічну послідовність подій, що мали місце під час оформлення матеріалів, розвиток спілкування співробітників поліції із водієм, на ньому чітко зафіксовано висловлення ОСОБА_4 пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та його відмова від проходження огляду, відображені процедури складання протоколів про адміністративні правопорушення як за ст. 124 КУпАП, так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, не дивлячись на те, що відеозапис оформлений різними файлами, проте, при його дослідженні чітко встановлюється час закінчення одного файлу та початку наступного, які співпадають між собою, навіть до секунд, що свідчить про його фактичну безперервність. 
Що стосується посилання апелянта на незалучення свідків під час оформлення матеріалів по ч. 1 ст. 130 КУпАП, то такі доводи є неспроможними, зважаючи на положення вимог ст. 266 КУпАП.
Так, норми ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачають, що під час проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Під час спілкування з ОСОБА_4 працівниками поліції велась постійна та безперервна відеофіксація, в тому числі і під час висловлення пропозиції щодо проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та відмови від проходження такого огляду, такий відеозапис в подальшому був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому необхідності в залученні свідків у цьому разі не було.
Також не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта про невручення йому працівниками поліції копій документів, що були оформлені, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що копії складених відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №446241 від 07.09.2025 та ЕПР1 №446220 від 07.09.2025 були вручені ОСОБА_1 під особистий підпис. 
Не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності був складений поліцейським 2 взвод 2 рота 3 бат. УПП рядовим поліції Зінченком Кирилом Павловичем, інший протокол був складений поліцейським 2 взвод 2 рота 3 бат. УПП старшим лейтенантом поліції Свінобой Віталієм Вікторовичем, а направлення видане на медогляд сержантом поліції Соколовим В.Д., оскільки всі протоколи складено уповноваженими на те особами, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписані особами, які їх склали. При цьому, складання документів однією і тією ж посадовою особами нормами закону не передбачено. 
Окрім того, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про незалучення працівниками поліції уповноваженого представника у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, оскільки, за змістом ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Як було встановлено, у даному випадку ОСОБА_1 вчинив інкриміновані йому адміністративні правопорушення поза межами території будь-якої військової частини. Доказів про те, що він керував транспортним засобом поза військовою частиною за наказом відповідного командира, не надано. Також, ОСОБА_1 не надано відповідних доказів про те, що на час дорожньо - транспортної пригоди та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, він перебував у службовому відрядженні. 
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння проводиться на підставі ст.266 КУпАП.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представника військової служби правопорядку не повинні запрошувати.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст.266 КУпАП. Факт того, що він є військовослужбовцем не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП складено щодо ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР України, тобто, за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, разом з тим, по всій апеляційній скарзі апелянт спростовує факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є окремою складовою диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і за що протокол про адміністративне правопорушення не складався.
За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. 
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. ст. 33, 36 КУпАП, та відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал