Справа № 683/3608/25
2/683/260/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого - судді Цішковського В.А.
з участю секретаря Васічевої О.В. 
розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу № 683/3608/25, номер провадження 2/683/260/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

25 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Мініх І.М. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 04.09.2000 року між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_4 було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , яка є матір`ю для позивача. До спадкового майна увійшла земельна ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача зазначає, що вказана земельна ділянка не була предметом договору дарування від 04.09.2000 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . З підстав порушення вимог ст. 120 ЗК України, нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 в оформленні спадкових прав на вище вказану земельну ділянку. 
Вважає, що ОСОБА_3 з 04.09.2000 року перестала бути власницею цієї земельної ділянки, тому на момент смерті, а саме 20.06.2008 року, у неї не було права заповідати цю землю своїй дочці ОСОБА_2 . 
Представник позивача посилається на те, що у ОСОБА_1 одночасно з набуттям права власності на житловий будинок, виникло право на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання представник ОСОБА_1 – адвокат Мініх І.М. подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутність позивача, позов підтримала та просить задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася і від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час реєстрації права власності) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час реєстрації права власності) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.
Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 04.09.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області, зареєстровано в реєстрі за № 898. Згідно договору дарування від 04.09.2000 року ОСОБА_6 прийняла у дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці Губчанської сільської ради. Цей житловий будинок належить ОСОБА_3 дарувательці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Старокостянтинівською міською радою 05.12.1989 року, згідно рішення виконкому № 203 від 27.11.1989 року та зареєстрованого Старокостянтинівським БТІ за № 47. 
Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 від 04.04.2000 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перейменувала прізвище на « ОСОБА_7 ». 
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 11.06.2010 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності у Старокостянтинівському БТІ ОР на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 04.09.2000 року.
Отже, власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є позивач по справі ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За правилами статті 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_3 , яка була для позивача бабою, а для відповідача ОСОБА_2 матір`ю. 
24 жовтня 2008 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1111/2008 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Як вбачається із матеріалів спадкової справи, за життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 14.08.1984 року секретарем Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Ткачук Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 8, згідно якого усе належне їй на день смерті майно заповіла своїй дочці ОСОБА_2 .
Отже, ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.
Згідно відповіді нотаріуса на звернення (щодо спадкових прав) від 08.11.2025 року № 1628/02-14, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно договору дарування від 04.09.2000 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить для ОСОБА_1 . 
Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом також встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ХМ № 01844, виданого Губчанською сільською радою народних депутатів 01.12.1997 року, власником, зокрема земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-320225992025, сформованого 10.10.2025 року. 
Отже, досліджені судом докази свідчать про те, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Своє право власності на житловий будинок вона подарувала, на підставі договору дарування від 04.09.2000 року, для ОСОБА_4 . Однак, договором дарування від 04.09.2000 року не було охоплено вище вказану земельну ділянку, у зв`язку із чим до позивача не перейшло право власності на неї. 
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, після смерті ОСОБА_3 , тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, згідно ст.120 ЗК України, та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено.
Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6824289100:02:004:0043, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: