РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ

Справа № 495/637/25
Номер провадження 2/495/1042/2026
15 квітня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово – судді Гелла С.В., 
при секретарі судового засідання Дущенко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні,

В С Т А Н О В И В:
31.01.2025 адвокат Іванов Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, в якому просить:
1. Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про місце мешкання онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час, а також повідомляти про зміну місця мешкання із зазначенням повної адреси.
3. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про місце навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
4. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про номер телефону (зміну номера телефону)онучки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
5. Визначити такі способи участі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 :
перебування ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 без присутності матері – ОСОБА_2 з можливістю відвідування дитиною місця проживання бабусі, дідуся, з 10:00год до 18:00 год. кожної суботи та неділі поточного місяця, або - шляхом зустрічей у встановлений час та дні за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку;
- надати ОСОБА_1 можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) годин протягом дня в день народження дитини (01 грудня) з урахуванням графіку навчання дитини, без присутності матері,за місцем проживання бабусі, за місцем розташування дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, або шляхом зустрічей за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку;
- надати ОСОБА_1 можливість щомісячно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) днів у місяць, без присутності матері, знаходитись за своїм місцем мешкання цілодобово, з можливістю відвідування місць дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, без присутності матері;
- надати ОСОБА_1 можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) годин протягом дня у день народження позивачки ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво,Великдень, Трійця, День незалежності України) за місцем проживання дитини, за місцем проживання бабусі, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території,без присутності матері, або шляхом зустрічей за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.
- спільний відпочинок ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_3 , як на території України так і за кордоном із обов`язковим поверненням дитини до матері, щорічно 15 (п`ятнадцять днів) поспіль в період шкільних літніх канікул, зимніх канікул, без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері ОСОБА_2 про місце перебування ОСОБА_3 з бабусею;
- тимчасовий виїзд дитини за межі України з бабусею з метою її оздоровлення та відпочинку повинен здійснюватися за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , мати не повинна чинити перешкоди у наданні дозволу на виїзд дитини із бабусею;
- вільне спілкування бабусі з онукою за допомогою телефонного або іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
1.1. В обґрунтування поданого позову посилався на те, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 актовий запис № 211 виданий Білгород-Дністровським міським РАЦС Одеської області ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 27 квітня 2018 року уклали шлюб, зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 актовий запис № 489 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа № 495/9168/24 від 20 листопада 2024 року шлюб, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , розірвано. Позивачка по справі ОСОБА_1 мешкає в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, її син ОСОБА_5 на теперішній час проживає за кордоном. Відповідачка по справі разом із спільною донькою ОСОБА_3 проживає в м. Білгород-Дністровський, Одеська область. Після розлучення ОСОБА_2 усіляко перешкоджає спілкуванню ОСОБА_1 з онучкою, що виражається в умисному ігноруванні прохань та законних вимог позивачки спілкуватися з онучкою, отримувати відомості щодо її стану здоров`я, успішності в навчанні. З жовтня 2024 року позивачка періодично телефонувала до відповідачки із метою домовитися про час, коли вона може спілкуватися із дитиною, але у відповідь ОСОБА_2 повідомляла, що дитини немає, вона зайнята, не бажає надати можливість в теперішній час щоб позивачка спілкувалася з дитиною, не відповідає позивачці у всіх можливих месенджерах та засобах зв`язку. При цьому жодних причин і мотивів відповідачка позивачці не повідомляла. Лише від друзів і знайомих позивачка отримує інформацію щодо своєї онучки, щодо її стану здоров`я, її розвитку та здібностей. До теперішнього часу відповідачка не надає позивачці спілкуватись із дитиною не надає відомостей щодо дитини. Незважаючи на це,син позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 щомісяця за можливості сплачує кошти на утримання дитини, хоча на теперішній час Білгород-Дністровським міськрайонним судом розглядається цивільна справа 495/10883/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_5 , їх спільна донька ОСОБА_3 раніше мешкали по АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 не повідомляючи нікого забрала доньку ОСОБА_3 та змінила місце мешкання. На скільки відомо, ОСОБА_2 на теперішній час орендує квартиру в м. Білгород-Дністровський Одеської області, однак де саме, позивачці не відомо. ОСОБА_3 був придбаний мобільний телефон, який має безліч додатків та месенджерів для спілкування у форматі відеозв`язку, однак, не зважаючи на це, відповідачка взагалі ізолювала спілкування бабусі з дитиною. Позивачка на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками № 23від 21.01.2025 року, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості". за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , характеризується позитивно. Як свідома громадянка, ОСОБА_1 розуміє свій обов`язок бабусі, бажає приймати участь у вихованні і розвитку дитини, а як людина, яка має почуття, бажає виховувати свою онуку, спілкуватися з нею, віддаючи їй своє тепло і любов, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування ОСОБА_1 із дитиною спричинить шкоду малолітній ОСОБА_3 не існує.
Позивачка вважає, що позбавлення її права щодо участі у спілкуванні та вихованні онучки може позбавити останню родинних зав`язків з бабою, любові та турботи з її боку, тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
1.2. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав.
1.3. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області подала клопотання про розгляд справи без її участі, просила винести законне та обґрунтоване рішення.

Рух справи у суді 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2025 заяву представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про заміну третьої особи – задоволено; змінено третю особу орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Представник тертої особи - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила ухвали законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 актовий запис № 211 виданий Білгород-Дністровським міським РАЦС Одеської області ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Син позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 27 квітня 2018 року уклали шлюб, зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 актовий запис № 489 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .  Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа № 495/9168/24 від 20 листопада 2024 року шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , розірвано. 
Позивачка ОСОБА_1 мешкає в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, її син ОСОБА_5 на теперішній час проживає за кордоном.  Відповідачка ОСОБА_2 разом із спільною донькою ОСОБА_3 проживає в м. Білгород-Дністровський, Одеська область. 
Як зазначає, позивачка після розлучення ОСОБА_2 усіляко перешкоджає спілкуванню ОСОБА_1 з онучкою, що виражається в умисному ігноруванні прохань та законних вимог позивачки спілкуватися з онучкою, отримувати відомості щодо її стану здоров`я, успішності в навчанні. З жовтня 2024 року позивачка періодично телефонувала до відповідачки із метою домовитися про час, коли вона може спілкуватися із дитиною, але у відповідь ОСОБА_2 повідомляла, що дитини немає, вона зайнята, не бажає надати можливість в теперішній час щоб позивачка спілкувалася з дитиною, не відповідає позивачці у всіх можливих месенджерах та засобах зв`язку. При цьому жодних причин і мотивів відповідачка позивачці не повідомляла, лише від друзів і знайомих позивачка отримує інформацію щодо своєї онучки, щодо її стану здоров`я, її розвитку та здібностей. 
Незважаючи на це,син позивачки, ОСОБА_5 щомісяця за можливості сплачує кошти на утримання дитини, попре, те що на теперішній час Білгород-Дністровським міськрайонним судом розглядається цивільна справа 495/10883/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини. 
Будучи подружжям, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , разом з донькою ОСОБА_3 раніше мешкали по АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 не повідомляючи нікого забрала доньку ОСОБА_3 та змінила місце мешкання.
На скільки відомо позивачці, ОСОБА_2 на теперішній час орендує квартиру в м. Білгород-Дністровський Одеської області, однак де саме, позивачці не відомо. 
ОСОБА_3 був придбаний мобільний телефон, який має безліч додатків та месенджерів для спілкування у форматі відеозв`язку, однак, не зважаючи на це, відповідачка взагалі ізолювала спілкування бабусі з дитиною. 
Позивачка ОСОБА_1 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками № 23від 21.01.2025 року, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості". за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 , характеризується позитивно. 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини).
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша, третя статті 157 СК України).
За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.  Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.
Відповідно до частини першої статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).
Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25.11.2014, § 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05.03.2019, § 82).
Також ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність». Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі №638/12278/15(провадження № 61-14491сво20).
При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, у тому числі, й те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом.
Вказані за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі №607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.
Так, статтею 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що бабуся має право на особисте спілкування з онуком.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При ухваленні рішення, суд враховує, що законодавством передбачено право бабусі на участь у вихованні онукою.
Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та його виховання.
Вимоги позивача про участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважає обґрунтованими, спосіб такої участі в повній мірі відповідає інтересам дитини та не призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини.
Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з онукою буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з онукою буде сприяти її повноцінному вихованню, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і бабусі, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.
Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі бабусі у вихованні онуки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідає інтересам як бабусі, так і онуки, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі у процесі виховання онуки.
Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусі із онукою та участь у її вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
В зв`язку з розглядом даної справи в суді, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були надані наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 21.01.2025; договір №1 щодо рахунку суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу від 21.01.2025; квитанцію до платіжної - інструкції на переказ готівки №ПН467 від 21.01.2025 на суму 3 019, 00 гривень.
Згідно п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
З урахуванням встановлених обставин, на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн, відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а тому суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159, 257, 263 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 76, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні – задовольнити частково.
1. Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про місце мешкання онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на теперішній час, а також повідомляти про зміну місця мешкання із зазначенням повної адреси.
3. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про місце навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
4. Зобов`язати ОСОБА_2 , повідомляти ОСОБА_1 , про номер телефону (зміну номера телефону)онучки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
5. Визначити такі способи участі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- перебування ОСОБА_1 з онучкою ОСОБА_3 без присутності матері – ОСОБА_2 з можливістю відвідування дитиною місця проживання бабусі, дідуся, з 10:00год до 18:00 год. кожної суботи та неділі поточного місяця, або - шляхом зустрічей у встановлений час та дні за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку;
- надати ОСОБА_1 можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) годин протягом дня в день народження дитини (01 грудня) з урахуванням графіку навчання дитини, без присутності матері,за місцем проживання бабусі, за місцем розташування дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, або шляхом зустрічей за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку;
- надати ОСОБА_1 можливість щомісячно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) днів у місяць, без присутності матері, знаходитись за своїм місцем мешкання цілодобово, з можливістю відвідування місць дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, без присутності матері;
- надати ОСОБА_1 можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з онукою не менше 3 (трьох) годин протягом дня у день народження позивачки ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво,Великдень, Трійця, День незалежності України) за місцем проживання дитини, за місцем проживання бабусі, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території,без присутності матері, або шляхом зустрічей за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.
- вільне спілкування бабусі з онукою за допомогою телефонного або іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
В іншій частині позову – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Повне найменування сторін:

позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;
Третя особа - орган опіки та піклування Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ЄДРПОУ 43602337, адреса: вулиця Кишинівська, 221-А, село Молога, Білгород-Дністровський район, Одеська область.

Суддя   С.В. Гелла