ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/2646/25
провадження № 22-ц/4809/883/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І.,Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 січня 2026 року у складі головуючого судді Волоткевича А. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та рішення суду першої інстанції.
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1875820 в розмірі 39 092, 96 грн, з яких: - 12 000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 20 112, 96 грн – сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 380 грн – сума заборгованості за комісією за надання кредиту, 5 600 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
В обґрунтування позову зазначено, що 25 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1875820.
Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в Інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.
Відповідно до п.2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проєкт кредитного договору разом з додатками, ознайомився з його умовами.
30 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 30 жовтня 2024 року до договору факторингу №30102024 від 30 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 39092,96 грн: з яких: - 12 000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 20 112, 96 грн – сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 380 грн – сума заборгованості за комісією за надання кредиту, 5 600 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Позивач вказує, що всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що є військовослужбовцем. Вказав, що згідно довідки №631/2494 від 19 травня 2025 року він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у період з 20 жовтня 2024 року по 19 грудня 2024 року, з 01 травня 2025 року по 02 травня 2025 року. Таким чином, на нього, як на військовослужбовця, який проходить службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим, вважає, що звільнений від нарахування і сплати відсотків за споживчим кредитом та неустойки (а.с.80-87).

Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 січня 2026 року задоволено частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 1875820 від 25 червня 2024 року у розмірі 12 000,00 грн боргу за тілом кредиту, 18 510,24 грн боргу за відсотками, 1380,00 грн боргу за комісією та 2 470,10 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та відповідачем укладено Договір, який було підписано електронним підписом позичальника, на умовах визначених у вказаному договорі відповідачу надано кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення. Відповідач доказів оплати боргу до суду не надав, позов не заперечив, контррозрахунок суми заборгованості не подав.
В той же час, судом враховано, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом, в той час як позивачем безпідставно нараховано відсотки за користування кредитом у період коли відповідач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, тобто з 20 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року в сумі 1 602,72 грн, і відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно стягнення неустойки (штрафу, пені) в сумі 5 600,00 грн, суд зазначив, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновків, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають.
В частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по комісії у розмірі 1 380,00 грн, суд врахував, що заявлена до стягнення комісія є комісією за надання кредиту, а не комісією за обслуговування кредиту, а відтак вважав, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 26 січня 2026 рокув частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова Компанія “Європейська агенція з повернення боргів” заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 1875820 від 25 червня 2024 року в розмірі 18 510,24 грн боргу за відсотками, 1380,00 грн боргу за комісією, а також в частині розподілу судового збору та стягнення 2 470,10 грн судового збору. Просить ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова Компанія “Європейська агенція з повернення боргів” про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №1875820 від 25 червня 2024 року в розмірі 18 510,24 грн - боргу за відсотками та 1380,00 грн - боргу за комісією. Змінити рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 26 січня 2026 року в частині розподілу судових витрат, здійснивши їх перерахунок пропорційно до розміру задоволених вимог (виходячи з суми 12 000 грн) В іншій частині (щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 12 000 грн) просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції помилково звільнив його від сплати відсотків за користування кредитними коштами лише за період з 20 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року (дні безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України) і проігнорував той факт, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вказує, що перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 28 серпня 2024 року, у зв`язку з чим має право на визначені Законом України “Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
Крім того, відповідач зазначив про те, що стягнення плати за комісію у розмірі 1 380,00 грн за договором №1875820 від 25 червня 2024 року не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
25 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1875820.
Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в Інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.
Відповідно до п.2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проєкт кредитного договору разом з додатками, ознайомився з його умовами.
Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 12 000,00 грн, на умовах, визначених в Договорі з додатками.
Видача кредиту позивачем відповідачу підтверджується платіжним дорученням №36985301 від 25 червня 2024 року та випискою по рахунку (а.с. 16, 117-119).
Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за Договором в сумі 39 092,96 грн, з яких: 12 000 грн боргу за тілом кредиту, 20 112,96 грн боргу за відсотками, 1 380,00 заборгованості за комісією за надання кредиту, 5 600,00 заборгованості за неустойкою (штраф, пеня), що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с. 18-19).
30 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» укладено договір факторингу № 30102024, за умовами якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» (а.с. 21-23).
30 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги відносно боржника – відповідача за Договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с. 25).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до вимог ч. ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідач оскаржує судове рішення в частині стягнення із нього на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованості за комісією, відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом лише у цій частині.
В апеляційній скарзі відповідач наголошує на безпідставності нарахування відсотків за користування кредитом з підстав наявності у нього пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, згідно копії довідки, виданої вч НОМЕР_1 від 22 вересня 2024 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 28 серпня 2024 року в Збройних Силах України за контрактом і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (а.с.86).
Відповідно до записів військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 28 серпня 2024 року на підставі контракту прийнятий на військову службу за контрактом (а.с.84-85).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого 21 березня 2025 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.83).
Згідно зі статтями 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», що закріплює гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час укладення договору) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Аналіз змісту цієї норми свідчить про те згадана вище редакція поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду.
Для першої категорії військовослужбовців, щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову.
Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (із відповідними змінами).
Отже, положення даної статті щодо надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.
Таким чином, з наданих суду документів не підтверджується, що відповідач є військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; або військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; або іншим військовослужбовцем, під час дії особливого періоду, який брав або бере участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону.
Водночас з наданих документів установлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом, тобто він не відноситься до категорії мобілізованих військовослужбовців.
Разом з тим, судом першої інстанції правомірно враховано, що позивачем безпідставно нараховано відсотки за користування кредитом у період, коли відповідач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, тобто з 20 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року в сумі 1 602,72 грн.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування пільг передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на весь період нарахування відповідачеві відсотків за користування кредитними коштами.
Щодо тверджень відповідача про те, що стягнення плати за комісію за договором не відповідає вимогам Закону, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:
-доходи кредитодавця у вигляді процентів;
-комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;
-інші витрати на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, чинній на час укладення сторонами кредитного договору, банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії за надання, обслуговування і повернення кредиту, додаткові або супутні банківські послуги (ст. 20 вказаного Закону), які безпосередньо пов`язанні з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, приблизний перелік яких наведено у ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 викладено такий висновок: «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.29 постанови).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 викладено такий висновок: «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, в обох вказаних справах Верховний Суд аналізував відповідність умов кредитних договорів про комісію за обслуговування кредиту (про оплатність надання банком інформації про стан кредитної заборгованості залежно від періодичності звернення позичальника із запитом щодо надання йому такої інформації) вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», яка встановлює право споживача на отримання раз на місяць безоплатно інформації про стан кредитної заборгованості, а також правові наслідки такої невідповідності, встановлені ч. 5 ст. 12 вказаного Закону.
Разом з тим, у цій справі, договір про споживчий кредит №1875820 від 25 червня 2024 року містить умову про сплату позичальником комісії за надання кредиту, а не його обслуговування (п. 1.5.1. договору).
У той час, як ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» містить норми про надання інформації протягом строку дії договору про споживчий кредит, що пов`язано з обслуговуванням кредиту, цей Закон не містить норм, які регулюють надання кредиту та пов`язані з цим додаткові послуги.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що умова укладеного між сторонами у справі кредитного договору, в частині встановлення комісії за надання кредиту в сумі 1 380 грн грн (п. 1.5.1.договору), не обмежує права споживача, порівняно з нормами Закону України «Про споживче кредитування», а тому підстав вважати її нікчемною немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та/або порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 26 січня 2026 року, в частині, що оскаржується, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 27.05.2026.
Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник