Справа № 950/3515/25
2/950/218/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

15 червня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 09.05.2025-100001245 від 09.05.2025 року. З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 20 000 грн 00 коп., яка, за твердженням позивача, складається з: 10 000 грн 00 коп. - основний борг; 5 450 грн 00 коп. - проценти; 4 550 грн 00 коп. - неустойка. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 21.11.2025 року. У позові зазначено, що позивач просить проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву, доказів повного або часткового погашення заборгованості, а також доказів на спростування факту укладення договору чи отримання кредитних коштів відповідачем до суду не подано.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України: «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень».
Частина шоста статті 81 ЦПК України встановлює: «Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Отже, суд перевіряє не лише сам факт подання позивачем розрахунку, але й те, чи підтверджений кожний елемент заявленої до стягнення суми належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Судом встановлено, що 09.05.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.05.2025-100001245.
Заявка до кредитного договору містить відомості про те, що кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр», позичальником - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Також зазначені реквізити електронного платіжного засобу позичальника: НОМЕР_3.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 09.05.2025; сума кредиту - 10 000 грн 00 коп.; строк кредитування - 168 днів; дата повернення кредиту - 23.10.2025; продовження строку кредитування не передбачено; процентна ставка «Стандарт» - 1 % за один день користування кредитом; процентна ставка «Економ» - 0,5 % за один день користування кредитом.
Договір укладено в електронній формі. У матеріалах договору зазначено, що позичальник підписав договір одноразовим ідентифікатором, отриманим у смс-повідомленні, зокрема кодом E916.
Також у матеріалах наявні дані про погоджений канал комунікації та підтвердження підписання акцепту одноразовим ідентифікатором, направленим на фінансовий номер відповідача.
Судом встановлено, що ідентифікація відповідача здійснювалася через Систему BankID НБУ. У скріншоті BankID зазначені дані позичальника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого 09.05.2025 о 13:25:47 на платіжну картку клієнта № НОМЕР_3 було успішно перераховано 10 000 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua - 736073033, призначення платежу: видача за договором кредиту № 09.05.2025-100001245.
З довідки-розрахунку вбачається, що станом на дату звернення до суду позивач визначає заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 000 грн 00 коп., а саме: 10 000 грн основного боргу, 5 450 грн процентів, 4 550 грн неустойки. Проценти нараховані за період з 09.05.2025 по 23.10.2025.
Відповідно до статті 626 ЦК України: «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків».
Згідно зі статтею 627 ЦК України: «Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору», з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 638 ЦК України передбачає: «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору».
Відповідно до статті 1054 ЦК України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Згідно зі статтею 1049 ЦК України: «Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором».
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Суд також враховує положення Закону України «Про електронну комерцію». За змістом статей 11, 12 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття, а підписання електронного правочину може здійснюватися, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифровою послідовністю, що додається до електронного повідомлення особою, яка приймає пропозицію укласти електронний договір.
Суд приходить до висновку, що позивач надав достатні докази укладення між сторонами саме електронного кредитного договору, оскільки наявні: оферта та заявка до кредитного договору; дані про акцепт договору одноразовим ідентифікатором; ідентифікація відповідача через BankID НБУ; підтвердження перерахування коштів на платіжну картку, реквізити якої зазначені у договорі.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої кредитодавець повинен довести не лише факт надання коштів, а й погодження позичальником істотних умов кредитування. У цій справі, на відміну від ситуацій, коли кредитодавець посилається лише на загальні правила або тарифи без підтвердження їх прийняття боржником, позивач надав електронний договір, заявку, дані про підписання одноразовим ідентифікатором та підтвердження ідентифікації відповідача.
Отже, аргументи про можливе неукладення договору або відсутність волевиявлення відповідача, навіть якби такі були заявлені, суд відхиляє як такі, що спростовуються сукупністю письмових та електронних доказів.
Суд окремо оцінює доказ перерахування коштів - лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
У цьому документі зазначено, що на виконання договору про переказ коштів було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 09.05.2025 о 13:25:47 у сумі 10 000 грн 00 коп., номер картки НОМЕР_3, номер транзакції iPay.ua - 736073033, призначення платежу - видача за договором кредиту № 09.05.2025-100001245.
Зазначені дані узгоджуються з умовами кредитного договору, в якому вказано реквізити електронного платіжного засобу відповідача - НОМЕР_3.
Суд приходить до висновку, що факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000 грн 00 коп. підтверджений належним та допустимим доказом. Доказів повернення кредиту відповідачем суду не надано.
Згідно зі статтею 526 ЦК України: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу».
Відповідно до статті 530 ЦК України: «Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк».
Стаття 610 ЦК України встановлює: «Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання».
Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.
Судом встановлено, що відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн 00 коп., кінцева дата повернення кредиту - 23.10.2025. Доказів повернення основної суми боргу матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10 000 грн 00 коп. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Позивач заявив до стягнення 5 450 грн 00 коп. процентів.
З довідки-розрахунку вбачається, що проценти нараховані за період з 09.05.2025 по 23.10.2025, тобто в межах строку користування кредитом, визначеного договором.
У договорі погоджено платність кредиту та визначено процентні ставки. Заявка до договору містить умови щодо процентної ставки «Стандарт» та процентної ставки «Економ».
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а подальший захист права кредитора здійснюється, зокрема, за правилами статті 625 ЦК України.
У цій справі позивач просить стягнути проценти, нараховані саме за період дії строку кредитування - з 09.05.2025 по 23.10.2025, а не після його завершення. Тому наведена практика Великої Палати Верховного Суду не перешкоджає стягненню процентів у заявленому розмірі.
Доказів неправильності розрахунку процентів відповідачем не подано. Доказів сплати процентів суду також не надано.
Суд приходить до висновку, що вимога про стягнення 5 450 грн 00 коп. процентів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач заявив до стягнення 4 550 грн 00 коп. неустойки.
Відповідно до статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання».
Згідно зі статтею 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частина третя цієї статті передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У договорі передбачено, що неустойка становить 150 грн 00 коп. за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.
Разом з тим суд зазначає, що саме по собі зазначення у договорі певного розміру неустойки не звільняє позивача від обов`язку довести: яке саме зобов`язання відповідач порушив; дату початку нарахування неустойки; кількість днів прострочення; формулу розрахунку; відповідність заявленої суми умовам договору та вимогам закону; наявність підстав для застосування саме неустойки, а не інших наслідків порушення грошового зобов`язання.
Надана позивачем довідка-розрахунок містить лише підсумкову суму неустойки - 4 550 грн 00 коп., однак не містить детального розрахунку: не зазначено, за який саме період її нараховано, за яке саме окреме зобов`язання, з якої дати виникло прострочення щодо кожного платежу, яким чином отримано саме суму 4 550 грн 00 коп.
Суд також враховує, що за умовами договору неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язань підлягає сплаті з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги про нарахування таких санкцій. У матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу такої вимоги, її отримання відповідачем або належного доведення до відома відповідача факту нарахування неустойки.
Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування підстав і розміру заявленої вимоги покладається на позивача. Суд не може самостійно замість позивача визначати період нарахування неустойки, обирати конкретні прострочені зобов`язання, здійснювати альтернативний розрахунок та фактично формувати нову підставу позову.
Крім того, правовідносини між сторонами є правовідносинами споживчого кредитування. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит та наслідки прострочення мають бути чіткими, зрозумілими для споживача, а відповідальність споживача не може застосовуватися у спосіб, який створює істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу.
Суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та достатніми доказами правомірність і розмір заявленої до стягнення неустойки.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 4 550 грн 00 коп. неустойки слід відмовити.
У позові позивач посилається на те, що після змін, внесених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки за договорами споживчого кредитування.
Суд зазначає, що сама по собі відсутність загальної законодавчої заборони на нарахування неустойки не означає автоматичного задоволення вимоги про її стягнення.
Кредитор у кожній конкретній справі зобов`язаний довести: наявність договірної умови про неустойку; факт порушення конкретного зобов`язання; період прострочення; арифметичну правильність розрахунку; відповідність розміру відповідальності закону, принципам добросовісності, розумності та справедливості.
Отже, доводи позивача про принципову можливість нарахування неустойки не спростовують висновку суду про недоведеність заявленої суми неустойки у цій справі.
Судом встановлено, що між сторонами укладено електронний кредитний договір № 09.05.2025-100001245 від 09.05.2025 року, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000 грн 00 коп., однак доказів повернення кредиту та сплати процентів не надав.
Позовні вимоги у частині стягнення основного боргу та процентів підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Позовні вимоги у частині стягнення неустойки не підтверджені належним розрахунком та достатніми доказами, тому у цій частині слід відмовити.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 10 000 грн 00 коп. - основний борг; 5 450 грн 00 коп. - проценти. Усього: 15 450 грн 00 коп.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач заявив вимоги на суму 20 000 грн 00 коп. Суд задовольняє вимоги на суму 15 450 грн 00 коп., що становить 77,25 % від заявленої ціни позову.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі: 2 422 грн 40 коп. ? 77,25 % = 1 871 грн 30 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279 ЦПК України, статтями 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, заборгованість за кредитним договором № 09.05.2025-100001245 від 09.05.2025 року у розмірі 15 450 грн 00 коп., яка складається з: 10 000 грн 00 коп. - основний борг; 5 450 грн 00 коп. - проценти., а також судові витрати - сплачену суму судового збору в розмірі - 1 871 грн 30 коп., всього стягнути 17321,30 грн. 
У задоволенні позовних вимог про стягнення 4 550 грн 00 коп. неустойки - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках та порядку, передбачених ЦПК України.

Суддя        Роман БАКЛАНОВ