625/359/25
Провадження № 1-кп/625/8/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р. с. Різуненкове
Коломацький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2025 року за №12025221050000281, щодо обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Підгірне Глубоківського району Східно-Казахської області, громадянина України, не одруженого, із базовою середньою освітою, не працюючого, раніше засудженого 27 березня 2025 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, винесеної Київським районним судом міста Харкова 23 листопада 2023 року у справі №953/7352/23, яка набрала законної сили 05 грудня 2023 року, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи належним чином ознайомленим із вказаною вище постановою суду, знаючи, що його позбавлено права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати постанову Київського районного суду міста Харкова, винесену 23 листопада 2023 року, яка набрала законної сили, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, приписами якої визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а також ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо умисного невиконання постанови суду за таких обставин.
Так, 10 листопада 2024 року близько 11 години 00 хвилин на автодорозі «Київ- Харків- Довжанський» селище Коломак (3км) ОСОБА_5 , керував транспортним засобом ВАЗ-2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Вказаними діями ОСОБА_5 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП, як повторне керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно постанови, винесеної Коломацьким районним судом Харківської області 06 лютого 2025 року у справі №625/341/24, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.
Крім того, згідно постанови, винесеної Коломацьким районним судом Харківської області 06 лютого 2025 року у справі №625/341/24, яка набрала законної сили 18 лютого 2025 року, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи належним чином ознайомленим із вказаною вище постановою суду, знаючи, що його позбавлено права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати постанову Коломацького районного суду Харківської області, винесену 06 лютого 2025 року, яка набрала законної сили, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, приписами якої визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а також ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив повторно дії щодо умисного невиконання постанови суду за таких обставин.
Так, 21 червня 2025 року близько 17 години 55 хвилини по вулиці Валківській в селищі Коломак Богодухівського району Харківської області ОСОБА_5 , керував транспортним засобом ВАЗ-21072 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом. Вказаними діями ОСОБА_5 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП, як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року. 
Згідно постанови, винесеної Коломацьким районним судом Харківської області 10 липня 2025 року у справі №625/259/25, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на сім років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Також, згідно постанови, винесеної Коломацьким районним судом Харківської області 17 лютого 2026 року у справі №625/34/26, яка набрала законної сили 03 березня 2026 року, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на сім років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи належним чином ознайомленим із вказаною вище постановою суду, знаючи, що його позбавлено права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати постанову Коломацького районного суду Харківської області, винесену 17 лютого 2026 року, яка набрала законної сили, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, приписами якої визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а також ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив повторно дії щодо умисного невиконання постанови суду за таких обставин.
Так, 25 березня 2026 року близько 10 години 25 хвилин, поблизу будинку №1 по вулиці Молодіжній в селі Андрусівка Богодухівського району Харківської області ОСОБА_5 , керував транспортним засобом ВАЗ-21072 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Вказаними діями ОСОБА_5 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП, як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року. 
Згідно постанови, винесеної Коломацьким районним судом Харківської області 28 квітня 2026 року у справі №625/98/26, ОСОБА_5 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього судом накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі  40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на сім років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5  свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю та пояснив, що дійсно керував автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами за вказаних в обвинувальному акті обставинах, при цьому обвинувачений щиро розкаявся, а також просив суд не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі. 
Захисник обвинуваченого адвокат  ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що обвинувачений вину визнав повністю та щиро розкаявся, у зв`язку з чим просила суд при призначені покарання врахувати щире розкаяння обвинуваченого та інші обставини, які послугували обставинами скоєння обвинуваченим злочинів та призначити покарання менше ніж запропонував прокурор. 
Враховуючи повне визнання обвинуваченим  ОСОБА_5  своєї вини у скоєному злочині та його щире каяття, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Таким чином, суд визнав за можливе розглянути вказану справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому, на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити визнані ними обставини в апеляційному порядку.
Допитавши обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, і вчинені ним протиправні діяннякваліфікує:
- за епізодом вчинення дій щодо умисного невиконання постановисуду, а саме керування 10 листопада 2024 року близько 11 години 00 хвилин на автодорозі «Київ- Харків- Довжанський» селище Коломак (3км) транспортним засобом ВАЗ-2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили;
- за епізодом вчинення дій щодо умисного невиконання постановисуду, а саме керування 21 червня 2025 року близько 17 години 55 хвилини по вулиці Валківській в селищі Коломак Богодухівського району Харківської області транспортним засобом ВАЗ-21072 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене повторно;
- за епізодом вчинення дій щодо умисного невиконання постановисуду, а саме керування 25 березня 2026 року близько 10 години 25 хвилин, поблизу будинку №1 по вулиці Молодіжній в селі Андрусівка Богодухівського району Харківської області транспортним засобом ВАЗ-21072 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене повторно.
За результатами дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , з`ясовано, що він раніше судимий 27 березня 2025 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком 2 роки, як військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-психіатра та на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, не одружений, на обліку центру зайнятості, як безробітний, не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. 
У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття. 
З врахуванням того що ОСОБА_5 , маючи судимість за умисний злочин, вчинив новий умисний злочин, обставинами, що обтяжують покарання для ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
У відповідності з ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України. З цього правила є виключення, згідно з яким вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями КК України, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині КК (ч. 3 ст. 32 КК України).
За правилами ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини КК, за жоден з яких її не було засуджено.
У випадках сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини КК України (ч. 2 ст. 33 КК України), а покарання призначається окремо за кожне, яке входить до її складу, із подальшим визначенням остаточного покарання за правилами, передбаченими ст. 70 КК України, які урегульовують порядок призначення покарання при сукупності кримінальних правопорушень.
Частина 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до вимог ч.4 цієї статті за правилами, передбаченими в частинах першій - третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Норми ст. 71 КК України урегульовують порядок призначення покарання у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Суд за таких обставин до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25 червня 2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18) зроблено висновок про застосування норм права, згідно з яким коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Проте цей висновок про застосування норм законодавства про кримінальну відповідальність не охоплює випадки, коли особою вчинено кілька кримінальних правопорушень як до постановлення вироку, так і після, які передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, тобто має місце «розірвана» засудженням повторність кримінальних правопорушень, які у доктрині кримінального права отримали назву тотожних.
Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК України повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.
Кваліфікація двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України (тотожних кримінальних правопорушень), та призначення за ними покарання здійснюється згідно з усталеною судовою практикою.
Так, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчене кримінальне правопорушення, а решта - як готування до кримінального правопорушення чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Якщо вчинені кримінальні правопорушення, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж кримінальні правопорушення, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України. У таких випадках повторність кримінальних правопорушень повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних кримінальних правопорушень.
Така правова позиція знайшла своє відображення в існуючій практиці Касаційного кримінального суду. У постановах колегій суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2018 року (справа №187/1354/15, провадження № 51-1017км18), Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року (справа №541/715/17, провадження № 51-7898км18) та від 10 липня 2019 року (справа № 723/1538/16-к, провадження № 51-8625км18), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 січня 2020 року (справа № 585/1603/17, провадження № 51-3290км19) та від 29 липня 2020 року (справа № 541/715/17, провадження № 51-7898км18) визнано, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається і правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. Коли повторність і рецидив кримінальних правопорушень є елементом сукупності вироків, покарання за них призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України при повторності тотожних кримінальних правопорушень призведе до застосування кримінального закону за аналогією, що прямо заборонено ч. 4 ст. 3 КК України та порушення вимог визначеності кримінального закону. До того ж правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень більш жорсткі, ніж у разі повторності, оскільки в останньому випадку суд не має права вийти за межі максимуму санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, а у разі застосування ст. 70 КК України така можливість передбачена (якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень, що входить у сукупність, є умисним тяжким або особливо тяжким злочином).
Таким чином, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, ставлення обвинуваченого до скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, його вік, наявність пом`якшуючої обставини та обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а також те, що він раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, має не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку, натомість вчинив нові злочини під час іспитового строку, вина у вчиненні яких доведена у цьому кримінальному провадженні  та інші обставини, за яких вчинено злочини, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 382 КК України у виді позбавлення волі.
Крім того, враховуючи, що обвинувачений вчинив злочини в період іспитового строку, суд вважає за необхідне за правилами, визначеними ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту ОСОБА_5 частину покарання, призначеного йому за попереднім вироком, ухваленим Коломацьким районним судом Харківської області 27 березня 2025 року.
При визначенні обвинуваченому остаточного покарання, суд застосовує правила, встановлені статтею 72 КК України, зокрема шляхом переведення призначеного менш суворого покарання за попереднім вироком у виді 1 року 6 місяців обмеження волі у більш суворий вид покарання, визначений за цим вироком, позбавлення волі. Згідно з правилами статті 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Застосований 26 вересня 2025 року Валківським районним судом Харківської області до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, що полягає в забороні останньому залишати житло за адресою реєстрації його місця проживання в нічний період доби з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин в межах строків досудового розслідування, тобто до 25 листопада 2025 року, за правилами, визначеними ст. 203 КПК України, припинив свою дію.
Стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався, підстав для застосування запобіжного заходу судом не встановлено, клопотання прокурором щодо застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не заявлено.
За правилами, визначеними п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази мають залишатися в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. 
Питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні судом не вирішувалося з огляду на їх відсутність. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 349, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців позбавлення волі. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Коломацького районного суду Харківської області від 27 березня 2025 року та остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років  позбавлення волі.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання законної сили вироком не застосовувати. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази: 1) копії адміністративних справ щодо притягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених: за ч.5 ст. 126 КУпАП – справа №625/34/25 (провадження №3/625/15/26), з копіями наявних відеофайлів в справі №625/34/25 (провадження №3/625/15/26), за ч.5 ст. 126 КУпАП – справа №625/341/24 ( провадження №3/625/1/25), з копіями наявних відеофайлів в справі №625/341/24 ( провадження №3/625/1/25), за ч.5 ст. 126 КУпАП – справа №625/259/25 ( провадження №3/625/66/25), з копіями наявних відеофайлів в справі №625/259/25 ( провадження №3/625/66/25), та за ч.1 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП– справа №625/290/25 ( провадження №3/625/79/25), з копіями наявних відеофайлів в справі №625/290/25 ( провадження №3/625/79/25), які приєднані до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження; 2) копії: графіку несення служби особовим складом СРПП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року та 25.03.2026 року; журналу книги нарядів ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року, та 25.03.2026 року; журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року, та 25.03.2026 року; журналу виїздів та повернення транспортних засобів ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року, та 25.03.2026 року; журналу обліку інструктажів водіїв ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року, та 25.03.2026 року; функціональних обов`язків працівників СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, а саме: поліцейського СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , інспектора СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , інспектора СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , інспектора СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 та інспектора СРПП ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 ; журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації за 10.11.2024 року, 21.06.2025 року, 18.07.2025 року, та 25.03.2026 року; відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів та реєстраторів зі службових транспортних засобів працівників СРПП ВП№1 Богодухівського РВП ГУНП В Харківській області, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільними відповідно до положень ч.3 ст. 349 КК України.
В іншій частині вирок суду може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Коломацький районний суд Харківської області.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1